316 
ord; samtidig merkede vi ogsaa, at de forlod sin sædvanlige plads 
i den allé der førte op til huset, forat trykke sig tæt sammen op til 
husdøren; hyl og klageskrig vekslede. 
Da jeg næste dag spurgte efter, hvad der vel kunde have været 
aarsag til denne eiendommelige adfærd, sagde bønderne.. at det var 
ulven, som havde været i nærheden, og at den nok kom igjen. Sam¬ 
tidig fortaltes det ogsaa, at der fra en nabogaard var forsvundet en 
jagthund, hvis ben man havde fundet igjen lige ved skoven. 
Den næste nat, i klart maaneskin og med svag kulde, gjentog 
den samme scene sig omtrent ved midnat, og vi sprang da alle til 
vinduerne forat se, hvad der var paafærde. 
De tre hunde havde trykket sig op imod huset; den gamle hylede, 
mens et dyr, omtrent saa stort som den selv, men mere brun af 
farve, var ifærd med at angribe de to andre, især tispen, udenat de 
•syntes at gjøre noget forsøg paa at forsvare sig: de nøiede sig med 
at skrige som om de fik ordentlig juling. 
Skræmt af lyden af vinduerne, som blev aabnede, og af vore 
raab fjernede angriberen sig og satte sig ned i alléen med ørene stive; 
det var alt, hvad vi kunde se. 
En af os gik ned forat hente et gevær, og imidlertid begyndte 
det fremmede dyr atter sit angreb; hundene, som imellemtiden havde 
hylet, begyndte nu atter at skrige paa samme maade som før. 
Af en eller anden grund, maaske fordi det hørte, at geværet 
blev spændt, trak dyret sig atter bort fra huset og tog position bag 
et buskads i haven. De tre hunde forfulgte den ikke, og selv da vi 
raabte til dem, var de ikke til at bringe af flekken. Havde fienden 
været en hund, saa havde vore tre dyr udentvil kastet sig over den; 
nu blev de staaende, trykket op imod døren, og hylte ynkeligt. 
Særlig tispen var skræmt, og alle tre syntes lamslaaede af skræk. 
Bønderne paastaar at det især er tisper, som angribes af ulvene, 
•og i dette tilfælde forholdt det sig altsaa saa. Hvad der ogsaa er 
sikkert er, at de tre dyr var vetskræmte. Sammen havde de godt 
kunnet faa bugt med angriberen; særlig den unge hanhund var meget 
bidsk, og ogsaa tispen var folk meget bange for. Yed denne leilighed 
var de imidlertid ganske ude af stand til at forsvare sig. 
Tilslut blev der skudt paa dyret, mens det sad bag busken, og 
•skuddet blev besvaret med et hæst skrig, som viste, at det havde 
