318 
Vi ved, at naar en tispe er brunstig, saa fører det gjerne til 
slagsmaal mellem hannerne, som flokker sig omkring den. Denne 
sammenstimlen foranlediges uden tvil ofte af den særegne lugt, som 
bispen i brunsttiden udbreder, men i mange tilfælde er det ikke lugten, 
•der har bragt dem til at flokke sig. 
Tispens brunsttid falder i tre perioder: i den første er dyret uro- 
ligt, spiser lidet og lader hannen nærme sig eller byder sig endog 
frem og følger efter den; saasnart hannen forsøger at bedække den 
■springer den imidlertid til side uden at lade den komme til, idet den 
bjæffer paa en særegen maade, som hannerne kjender meget godt, og 
;som foruden at betegne afslag paa frieriet, ogsaa indeholder en trudsel. 
I den anden periode lader tispen sig bedække og i den sidste 
og korteste afviser den paany hannens tilnærmelser. 
Det er især i den første periode, at slagsmaalene finder sted. 
Er der da bare en enkelt hanhund i nærheden af tispen, og bliver 
denne tiltrukket af lugten og begynder sine tilnærmelser, som tispen 
afslaar med sin eiendommelige bjæffen, saa vil straks enhver hanhund, 
som er saa nær, at den hører denne, uden at det kan være lugten, 
som lokker den, begiver sig hen til stedet, hvor saa kampen om for¬ 
plantningen straks begynder. Og selve denne kamp, lokker saa atter 
nye hamier til, da den ledsages af bjæf og skrig, som er aldeles for¬ 
skjellige fra dem, der ledsager et almindeligt slagsmaal. Et saadant 
vækker heller ikke den vidtrækkende opmerksomhed. 
Jeg ved om en liden mops, som var bleven gammel og meget 
glad i ovnskrogen, men som alligevel havde bevaret sine sterke liden- 
skaber. Naar den laa inde i stuen og hørte de karakteristiske skrig, 
som følger med de seksuelle slagsmaal, saa var den ikke til at holde 
inde. De bjæf drog den med uimodstaaelig magt, og den kom ikke 
hjem igjen før vedkommende tispe var indtraadt i sin tredie brunst- 
periode, og den selv var aldeles udaset af at slaas. 
I dette tilfælde er det ikke til at tage feil af, at den bestemte 
slags uartikulerede lyd har en ganske bestemt betydning. 
Eor tiden har jeg en hønsehund, der, som vi skal se, er meget 
■erfaren og intelligent; det er den samme, som bare hylte feigt,, da 
tdven angreb dens veninde tispen. 
Naar jeg er paa landet, er den min stadige fornøielse under maal- 
tiderne. 
