Ufilosofiske betragtninger over „instinkt“ hos dyr 
og planter. 
Der er endel meninger, som er ligesom i kjødet baarne — man 
ved ikke, hvor man har faaet dem fra, og vil man et eller andet sted 
finde dem udtrykte paa prent, saa ved man ikke, hvor man skal søge 
dem. Det er bl. a. tilfældet, med en mening til hvilken størstedelen 
af menneskene bekjender sig, og som i faa ord kunde udtrykkes saa- 
ledes: mennesket besidder fornuft og instinkt, dyrene blot 
instinkt, planterne ingen af delene. Det er en smuk, ortodoks 
og grei mening, som ligger paa bunden af mange menneskers opfat- 
ning af de levende væsener, selv om de kanske ikke har opstillet den 
klart for sig i skikkelse af den anførte formel. Men ligesaa grei og 
klar denne mening gjør forholdet mellem de tre grupper af levende 
væsener, som formelen forudsætter, ligesaa feilagtig er den i et og alt. 
Det tilsyneladende klare lys den kaster over karakteren af menneskene 
og dyrenes handlinger, det er et farvet lys, der viser os fænomenerne 
ganske anderledes, end de er, og som derfor giver os et falskt billede 
af virkeligheden. Fornuft 1 ) findes ogsaa hos dyrene, og hos talrige 
planter linder vi livsytringer, som saa fuldstændig svarer til det, vi 
hos visse dyr kalder instinkt, at naar vi ser paa forholdene uden forud- 
fattede meninger, saa maa vi tillægge ogsaa planterne denne evne. 
Der er her som altid ellers i den levende natur overalt jevne over¬ 
gange, aldrig skarpe grænser, altid gradsforskjel, aldrig væsensforskjel. 
At dyrene besidder evnen til at tænke, til at drage slutninger og 
handle i overensstemmelse med disse, turde det kanske være over- 
*) De filosofiske deffnitioner af forstand, fornuft etc. bryder jeg mig i denne 
forbindelse ikke om. Ordet er ber brugt i den almindelige betydning af 
tænke evne. 
23 
