363 
stykke kjød det gjælder, og de bøier sig ogsaa meget hurtigt ud igjen,, 
mens de forbliver sammenbøiet over et stykke opløselig substans, indtil 
den er helt fordøiet. Bladene har altsaa „følelse u , de har evne til at. 
sende meddelelse fra en del af bladet til en anden, de formaar at 
skjelne mellem stoffer af forskjellig kemisk sammensætning, og de for¬ 
maar endelig til en vis grad at in drette sig i overensstemmelse med 
de iagttagelser, de gjør. Hvorfor man da ikke skal betragte deres 
handlinger som udslag af det, der hos dyrene kaldes instinkt, særlig 
da dette ikke behøver at være knyttet til noget nervesystem, det kan 
jeg ikke paa nogen maade indse. Fænomenerne er de samme, og da 
kan ogsaa benævnelsen være den samme. . 
Endnu større er kanske ligheden med dyrenes handlinger, hos 
fluefangeren, dionæa muscicctpa, en plante, som hører til i Nord-Amerika,, 
men som man i udlandets drivhusé overalt har anledning til at se. 
Plantens udseende vises af fig. 9. Bladstilken er forsynet med brede 
bladlignende vedhængsler og bærer i enden en rundagtig bladplade, 
dannet af to ovale halvdele, der er fæstet til den fælles midtribbe og 
i kanten forsynet med et antal stive børster. Midt paa hver blad- 
halvdel sidder der videre tre tynde haar, og disse er det, vi her især 
har med at gjøre. De er nemlig bladets føleorganer. Sætter der sig 
et insekt paa bladet og kommer det med en fod eller en vinge borti 
et af haarene, saa sker der ingen forandring med dette, men pirringen 
meddeles til midtribben og bevirker, at denne trækker sig sammen 
paa oversiden, saaledes, at begge bladhalvdele klapper sammen som 
bindet paa en bog, der slaaes igjen. Tænderne paa bladranden griber 
derved ind i hinanden og insektet er fanget. Bevægelsen foregaar 
nemlig (i modsætning til føletraadene hos droserci) saa hurtigt, at der 
ikke er tid til undvigelse. Er det nu, som i vort tilfælde forudsat, 
et insekt bladet har fanget, saa udsondres der mavesaft fra en hel 
del kjertler, som sidder spredt over bladoverfladen, og bladet for¬ 
bliver lukket til det merker, at fordøielsen er afsluttet. Har man 
derimod pirret en af føletraadene med en naal, eller ved at lægge- 
et sandkorn paa den, saa bladet ikke gjør nogen brugelig fangst, saa 
retter pladen sig meget snart ud igjen og er færdig til ny fangst. 
Ogsaa hos dette blad finder vi altsaa følelse, meddelelse af pir- 
ring fra en del af bladet til en anden og evne til at skjelne mellem 
stoffer af forskjellig kemisk sammensætning, og vi finder disse evner 
kombineret saaledes, at et for planten hensigtmæssigt resultat opnaaes. 
