Og er der da nogen grand til at antage nogen anden forklaring end 
den rent fysiologiske, end den rent fysikalske for nervelivets fænome- 
ner naar de ytrer sig gjennem fornuften? Er fornuften saa forskjellig 
fra instinktet, at man kan anse den første som udslag af en immateriel 
sjæls virksomhed, den anden for et legemligt fænomen? Jeg tror det 
ikke. Jeg mener, at fornuftens høieste ytringer intet andet er end 
udslag af den samme „livskra,ft“ som vi træffer overalt, hvor der 
hndes levende materie, kun er den et yderst kompliceret udslag. 
Selvfølgelig har det ikke kunnet være min hensigt at bevise denne 
min tro her i aften, dertil er emnet for omfattende og tiden for knap. 
Men kanske har det lykkes mig at bringe Dem til at forstaa mulig- 
heden af en saadan tro og dermed er min hensigt naaet. 
Der er en anden række fænomener, hvor der i den sidste tid er 
paavist en vidtgaaende overensstemmelse mellem plante- og dyreriget, 
det er fænomener, som ikke egentlig gaar ind under instinkt, men 
;som dog staar i den nøieste forbindelse med vort emne idet de lige- 
meget og ligelidet som instinktet er udslag af nogen „sjælsvirksom- 
hed“ i dette ords sædvanlige mening. Det er de bevægelsesfæno- 
mener, som dyr og planter udfører under lysets indvirkning. 
Sætter man endel myrer i en aaben æske, og dækker halv¬ 
parten af aabningen med en ugjennemsigtig plade, halvparten med en 
glasskive, saa vil det store flertal af myrerne samle sig under den 
ugjennemsigtige plade, i æskens mørke halvdel. Gjør vi det samme 
eksperiment med andre insekter, saa vil de dels bære sig ad paa 
•samme maade, dels vil de opsøge den lyse æskehalvdel og samle sig 
der. Endel insekter liker sig altsaa bedst i lyset, andre i mørket — 
•saaledes kan man sige, og saaledes har man sagt, idet man har op- 
fattet fænomenet som udslag af dyrenes evne til at skjelne mellem 
forskjellige tilstande og træffe valg i overensstemmelse med sine iagt- 
•tagelser, som udslag af sjælsvirksomhed altsaa. 
Og denne opfatning er visselig rigtig; bedømmer vi fænomenerne 
ganske objektivt, saa er der ligemeget valg i myrérnes adfærd som i 
vor egen, naar vi staar ligeoverfor to forskjellige muligheder og „fore- 
trækker u den ene. Myrernes valg er, objektivt seet, et ligesaa „sjæle- 
ligt“ fænomen som vort eget valg i analoge tilfælde. 
Men myrernes valg er intet ulegemligt, aandeligt fænomen, det 
er idethele intet valg men en tvangshandling, som er ligesaa lidet fri 
