368 
samlede i en tæt klump i den ende af røret, som er nærmest ved 
vinduet (10, b), skjønt der ikke er det ringeste lysere der end i en 
hvilkensomhelst anden del af røret. Dreier man røret rundt, saa den 
ende, der før var nærmest vinduet nu blir længst borte fra det (fig. 10, c), 
saa gjør ogsaa larverne øieblikkelig helt om og spadserer bort til vin¬ 
duet igjen, idet de med mathematisk nøiagtighed bevæger sig i ret¬ 
ningen af det indfaldende lys (10, d, e). 
For visse andre insekters vedkommende er bevægelsen omvendt, 
idet dyrene orienterer sig saaledes, at de vender bagdelen til lyset og 
følgelig vandrer fra vinduet og indover, men altid er deres bevægelse 
bestemt af lysstraalernes retning alene, som de følger med mathe¬ 
matisk nøiagtighed, enten den ene eller den anden vei, idet de saale¬ 
des kommer til at bevæge sig enten hen imod lyskilden eller bort fra 
denne, uanseet om de derved kommer fra et mørkere til at lysere sted 
eller omvendt. Lysstraalens retning er det, som bestemmer dyrenes- 
„forkjærlighed“ for enten lys eller mørke ogsaa i de ovenfor anførte 
eksperimenter med den halvt tildækkede æske. Dermed er al tale 
om „valg*‘ bragt ud af verden for dette tilfældes vedkommende — 
hvis man da ikke vi] sige, at dyrene ifølge et medfødt instinkt vælger 
at bevæge sig, alt efter arten (og tildels alderen) enten bort fra lys¬ 
kilden eller henimod denne. Men siger man det, saa bliver man 
nødt til at sige, at ogsaa planterne har et saadant instinkt, der brin¬ 
ger dem til at vælge enten den ene eller den anden bevægelses ret¬ 
ning i forhold til lyskilden, og man kunde tillægge magnetnaalen det 
samme „instinkt u , naar den orienterer sig paa bestemt maade i forhold 
til jordmagnetismen. 
Det er der ingen af os som vil gjøre, og vi vil visselig ogsaa 
alle være med paa, at regne det for et rent mekanisk-fysiologisk fæno- 
men, naar en sværmespore bevæger sig enten henimod eller bort fra 
lyskilden alt efter arten og tildels individet, eller naar plantestængelen 
krummer sig henimod lyset, roden bort fra det. 
Sværmesporer kalder vi nogle smaa fritsvømmende nøgne celler,, 
der hos visse alger fungerer som formeringslegemer. De er ganske 
smaa og indeholder foruden to eller fire svingtraade ingen andre orga¬ 
ner end de, som findes i enhver plantecelle. Bringer vi nu endel 
slige sværmere i er glas og dækker halvparten med en mørk skjærm,, 
saa vil sværmesporerne „vælge u at opholde sig, alt efter arten og 
tildels individets beskaffenhed, enten i den belyste eller den mørka 
