376 
i 5 aar. Det er interessant at se hvad han selv fortæller om dette 
i sine breve. Til sin fader skrev han engang følgende: „Ingen, som 
bare har vælæt tilsøs i 24 timer, har lov til at sige, at søsygen er 
ubehagelig. Den virkelige elendighed begynder først, naar Du er saa 
udmattet at der ved den mindste anstrængelse kommer over Dig en 
følelse af afmægtighed. Jeg fandt, at intet gjorde mig godt uden det 
at ligge i min hængekøie. Dog maa jeg undtage din forordning an- 
gaaende vindruer, de er den eneste næring, som maven fordøier.“ 
Tire aar senere (1836) skrev Darwin noget lignende til sin fader: 
„Det er en sand lykke for mig, at reisen snart er forbi, thi jeg lider 
virkelig mere af søsyge nu end for tre aar siden. “ Admiral Stakes, 
som dengang var sammen med Darwin paa „Beagle u , bekræfter, 
at Darwin led overordentlig, naar der var sterk søgang. Dor 
at være nogenlunde sig selv igjen maatte han ofte lægge sig 
ganske liorizontalt paa sit arbeidsbord, ellers kunde han hverken 
læse, skrive eller mikroskopere. Der er ikke tvil om, at den store 
engelske naturforskers senere sygelighed (mavelidelser) maa skrive 
sig fra de stadige torturer, som han var udsat for paa skibet. 
Han har ogsaa selv udtalt sig i den retning. Siden hin verdensom- 
seiling var hans sundhed fuldstændig ødelagt. Dorøvrigt (og det er 
værd at lægge merke til) plages ikke alene menneskene men ogsaa 
mange dyr af søgyge. Aber, f. eks. lider paa samme maade som vi. 
Katte gjemmer sig, hunde mister appetiten, ubændige okser blir tamme 
og løver og tigre blir venligere mød sine vogtere. Svinet derimod, 
bekymrer sig lidet om havets tilstand; det samme er tilfældet med 
ænder, som snadrer muntert videre, selv naar skumsprøiten skyller 
over dem. Sangfugle og papegøier forholder sig ogsaa indifferente. 
Men hvad er saa søsyge, hvori bestaar de forandringer, som frem- 
kaldes i legemet ved skibets rugging i stormfuldt veir? Dette spørgs- 
maal vil vi undersøge lidt nærmere. Ifølge lægmænds diagnose har 
søsygen sit sæde fornemmelig i maven; dette synes dem tilstrækkelig 
bevist ved kvalmen og brækningerne. Men at lignende symptomer 
ogsaa optræder ved hjernerystelser, det kjender lægmanden ikke til, 
og derfor blir i foreliggende tilfælde en saadan mulighed ikke tage-t 
med i betragtning. Lægerne derimod har netop tænkt paa dette 
moment og opstillet den theori, at der ved skibets stampen og rullen 
og legemets hurtige fald opstaar en mild grad af hjernervstelse. 
Herved er det rigtignok ladt fuldstændig ud af betragtning, at denne 
