15 
meget høiere end ursMmet, og det er de af den fremragende tyske 
zoolog Håckel opdagede monerer. Disse er allerede tidligere i 
dette tidsskrift beskrevne af prof. dr. G. O. Sars (se »Naturen«s 5te 
aarg. 1881, s. 84). Idet vi forøvrigt henviser læseren til denne ar- 
tikel, vil vi her kun sige, at disse organismer igrunden ikke er andet 
end smaa mikroskopiske slimklumper, der har evne til at bevæge 
sig, ernære sig og formere sig; nogen antydning til en bestemt struk¬ 
tur er der egentlig ikke. Det stof, hvoraf de bestaar, er det saa- 
kaldte protoplasma. Dette er et halvflydende slim, der hoved- 
sagelig udgjøres af eggehvide, og som i en vis forstand kan siges 
at være livets egentlige bærer, idet det er den nødvendigste bestand¬ 
del af alle levende organismer. 
Disse smaa blot af en strukturløs protoplasmaklump bestaaende 
monerer er altsaa de laveststaaende organismer, vi med sikkerhed 
kjender. Tænker vi os imidlertid, at der indeni disses tyndere- 
flydende protoplasma afsondres et fastere lidet legeme af en rund 
eller aflang form (indeni hvilket der gjerne atter igjen er et endnu 
mindre legeme), da er vi derved kommet et betydningsfuldt skridt 
opad mod en høiere organisation. Vi har nemlig herved faaet, hvad 
vi almindelig forstaar ved en celle. Det lille legeme, almindelig 
beliggende i protoplasmaets midte, kaldes cellekjerne (og det 
endnu mindre legeme, der indesluttes af denne, kaldes kjerne- 
legeme). Protoplasmaet synes ved denne cellekjerne at have faaet 
et slags overhoved, der ordner og leder dets bevægelser; i den le¬ 
vende celle bevæger det sig altid i strømme, der staar i et vist forhold 
til kjernen, ligesom det ogsaa er denne, der synes at gaa foran og 
virke bestemmende ved cellens formerelse, hvad forøvrigt senere 
skal berøres. Udvendig kan cellens protoplasma være omgi vet .af 
en membran, der afsondres af dette selv, og som da kaldes celle¬ 
membran; en saadan er imidlertid aldeles ikke nødvendig, og tal- 
rige celler maa leve den foruden, de kaldes da nøgne celler. Med 
cellen har vi naaet den grundform, hvoraf alle levende væsener, 
der staar høiere end monerer og lignende lavtstaaende organismer, 
er udsprungne og opbyggede; cellen er saa at sige bygningsstenen 
for enhver levende bygning. 
Der er imidlertid en hel stor orden af dyr, hvis hele legeme 
kun udgjøres af en eneste saadan celle, disse dyr kaldes derfor 
encellede dyr eller celle dy r, og det er med dem vi nu her til 
en begyndelse skal beskjæftige os lidt nærmere. 
