36 
for det var ikke »landdag«, men de indfødte forsikrede mig, at der 
vilde blive nok af dem næste morgen. Toporld og de andre fugle 
af samme gruppe har den eiendommelighed — som det synes — 
paa denne aarstid, før rugningen begynder, at indfinde sig i stor 
mængde ved kysten den ene dag og igjen at forsvinde den følgende, 
hvorpaa de tilbringer de to næste dage ude paa det aabne hav, for 
saa igjen at tage en »landdag«. De indfødte havde beregnet, at 
næste dag vilde blive en saadan regulær landdag. 
Eftermiddagen tilbragtes paa behageligste maade; nogle var ude 
at fiske; de yngre medlemmer af selskabet spillede bold, medens 
jeg havde travlt med at samle fugle, planter, insekter, snegler og 
alskens krebsdyr. 
Toporkof-øen, som har faaet sit navn paa grund af, at en af de 
største toporki-rugekolonier findes paa den, bestaar af et horisontalt 
plateau, som hæver sig steilt til en høide af io meter fra en strand- 
bred af sand og sten, vekslende i bredde fra 15 til 60 meter. Pla- 
teauet er dækket af en tyk, men tuet græstorv, som i alle retninger 
er gjennemhullet af de utallige redehuler, som dusklunderne har 
gravet, og hvori de opføder sine unger. 
Søfugle var temmelig sjeldne nær øen, men ude i det fjerne 
saaes store flokke hvilende paa havet som store sorte flekker. Nu 
og da krydsede en enlig toporok over vore hoveder; nogle faa skar¬ 
ver (plialacrocorax pelagicus) luftede sine vaade vinger paa de ud- 
liggende klipper og strakte sine lange halse i alle retninger; støiende 
maager (larns glaucescens) fløi frem og tilbage, skrigende og skjen- 
dende paa forstyrreren. 
Aftenen kom, og kvinderne vendte hjem til landsbyen i stor- 
baaden, medens vi mænd blev tilbage paa holmen med baidarkaerne 
(skindkanoer, lignende en grønlandskajak). Toporki fløi over øen 
noget hyppigere end tidligere paa dagen, men ikke i saa stort antal, 
at det ansaaes værdt at forsøge paa at fange dem. En leirild tændtes 
for at lave til the, og snart snurrede den uundværlige »samovar« 
sin gemytlige melodi. Mine aleuter \ar usædvanlig tause og døsige, 
og det vårede ikke længe, inden vi krøb ind i vore baidarkaer, som 
dannede en lun og temmelig komfortabel seng, om end lugtende 
adskillig af sæltran, hvis eiendommelige par fu me hænger ved næsten 
alt muligt paa disse øer, og hvortil nykommeren maa vænne sig, 
om han ønsker at føle sig vel under sit ophold paa sæløerne. 
