Om luftens mikroorganismer. 
Af dr. Emil Chr. Hansen, forstander for Carlsberglaboratoriet. 
(Sidste halvdel.) 
De svampe, som findes i luftens støv, henføres ret passende til tre 
grupper, nemlig skimmelsvampe, gjærsvampe (saccharomyceter) og bak¬ 
terier. Af disse er saccharomyceterne de sjeldneste og skimmelsvampene 
vistnok de almindeligste. At de ikke avles i luften selv er fastslaaet; 
de har alle deres arnesteder paa jorden, hvor de udvikler og formerer 
sig. Disse arnesteders antal og tilstand betinger saaledes væsentlig 
luftens indhold i den nævnte retning. Det skiftende veirlig spiller na¬ 
turligvis ogsaa en vigtig rolle, varme og fugtighed fremkalder regelmæs- 
sig en livligere udvikling, medens kulde derimod hemmer denne, og de 
nævnte faktorer har i forening med vinden, insekterne o. s. v. desuden 
betydning med hensyn til kimenes udbredelse. Naar vinden f. eks. farer 
hen over tørre, skimlede og raadne organiske stoffe, vil den i det støv, 
den herfra fører med sig, inficere luften med talløse kim af forskjellige 
svampe. 
I det efterfølgende vil vi betragte hver af de tre nævnte grupper 
for sig og begynde med skimmelsvampene. Som eksempler paa disse 
kan jeg minde om den grøngraa eller blaagraa penicillium glaucum 
(almindelig paa gammelt brød, paa gammelt fugtigt fodtøi o. s. v.), de 
graaladne mucor-sutev (hyppige paa ekskrementer, naar disse holdes 
under fugtig glasklokke ved almindelig stuevarme) og endelig om de 
sortbrune, blaa- og grøngraa eller gulladne arter af slegten apergillus 
(ikke sjeldne paa frugter i den varme aarstid og ligeledes hyppig 
voksende sammen med penicillium glaucum). Til de to sidste slegter 
hører flere pathogene arter. Fælles for dem alle er, at de i tilstrække- 
lig varme og fugtige perioder sender deres stilkede formeringsredskaber 
opover næringsbunden ud i luften. Selv om denne er temmelig fugtig, vil 
deres sporer endog med svage strømninger kunne blive udspredte; et 
ringe vindpust kan udsende millioner af dem. Ganske interessant er 
det at bemerke, hvorledes opfostringsstedernes nærhed oftest tydeligt viser 
sig i analyserne af luften. I haverne erholder vi saaledes fortrinsvis de 
