56 
Mindre meddelelser. 
Delfiner som fiskere. Fra den nylig afdøde Paul Bert modtog 
La Nature et brev, der var skrevet saa kort tid før hans død, at det 
kom redaktionen ihænde, efterat den havde bragt hans nekrolog. Bre¬ 
vet omhandler et eiendommeligt fiskeri, som Annamiterne driver. Den 
bekjendte fysiolog skriver, efter at have beskrevet en del mindre usæd- 
vanlige maader at fiske paa, som følger: 
»I bugten (ved Thuan-An) forekommer almindelig en art delfin, 
som er 3—4 meter lang. Som udvokset er den melkehvid med en 
smuk rosenrød rygfinne; som ung er den lyst skifergraa. Om morgenen 
og aftenen svømmer den i flokker paa 4—5 stykker indover mod stran¬ 
den paa jagt efter barbestimer (cyprinas barbatus). Fiskene søger at 
undslippe, idet de søger sin tilflugt paa det grunde vand lige inde ved 
den sandige strandbred. 
Her passer nu fiskeren paa. Halvnøgen med sin store parasollignende 
hat paa hovedet gaar han tilknæs ud i våndet lige mod delfinen, og i det 
øieblik, denne jager fiskestimen lige ind paa stranden, kaster fiskeren ud 
et stort net lige for næsen af den. Dette kastenet holder han ikke op- 
rullet paa sin venstre skulder, som de franske fiskere gjør. Han holder 
det i bugter med begge hænder og før han kaster nettet, dreier han sig 
hurtig rundt, hvorved han faar større kraft til kastet. To, tre garn 
kastes udenom hverandre foran hver delfin med en beundringsværdig 
sikkerhed, og en sterk sprællen viser, at barberne er fanget i dusinvis. 
Delfinen vil naturligvis gjerne have fat i de stengte barber og kunde 
let sønderrive nettet med sine skarpe tænder. Men i det øieblik, fiskeren 
kaster nettet, slænger en gut, der er stillet ved siden af ham, en bam¬ 
busstang, der hænger i en lang snor, mod dyret og faar det derved til 
at vige tilbage nogle meter. 
Imidlertid finder begge parter fordel ved samarbeidet. Fiskeren, 
til hvem delfinen driver barberne ind, og delfinen, hvem en del af de 
af nettet skræmte fiske svømmer lige i gabet. Fiskerne og delfinerne er 
ogsaa de bedste venner af verden. I våndet kommer de lige indpaa 
hinanden uden at skræmme eller angribe hverandre. Da delfinen i det 
øieblik, den begynder at jage fiskene, stikker sit runde hoved med den 
spidse snude halvt ud af våndet og blæser og puster lydeligt, paastaar 
endog mange, at den giver signal til fiskerne. Disse gjør ogsaa ofte 
delfinen gode tjenester. Er den kommet ind i et faststaaende garn, saa 
løser de den omhyggelig uden at tage hevn for den skade, den maatte 
have gjort. Og selv om den uheldigvis skulde have sat sig paa 
grund, hjælper de velvilligen sin kompagnon ud i våndet igjen. Jeg 
tror endog at have bemerket, at fiskerne snakker troldomsformularer 
til dem. 
Naar jeg har spurgt, om jeg ikke kunde faa fat i et skeiet af 
en af disse delfiner, saa ryster de alle paa hovedet, og ingen tør bede 
en Annamit om at hjælpe sig med saadant. Intet vilde dog være lettere 
end at harpunere de stakkels dyr — jeg har seet dem ikke mere end 
5 meter fra mig — men man maatte da passe paa at være alene og 
udføre den blodige daad i fuldstændig hemmelighed. Dette tror jeg er 
