66 
Med hensyn til dette organs betydning har der gjennem tider- 
nes løb været fremsat de forunderligste anskuelser; ja det mangler 
endog ikke paa, at man har villet gjøre epifysen til det betydningsfuldeste 
organ i hele det menneskelige legeme, idet nemlig den fremragende 
franske filosof og tænker Descartes gjorde det til sjælens egentlige 
sæde. Efter hans theori skulde nemlig sjælen ikke have nogen ud- 
strækning, den kunde saaledes kun være forenet med legemet i et 
punkt og dette berøringspunkt maatte da selvfølgelig ligge i et uparret 
organ, af hvilke der ikke er to symmetriske, et paa hver side af 
legemet. Da nu epifysen er et af de faa saadanne organer, der 
findes i hjernen, og da den forøvrigt har en passende beliggenhed, 
fandt han, at her maatte berøringspunktet være. Et levende bevis 
paa, til hvilke forunderlige ideer og slutninger en ensidig filosofisk 
spekulation kan føre selv hos en genial aand, naar den ikke bæres 
af tilstrækkelige iagttagelser. 
Men er end dette organ ved at sættes i den nøgterne forsknings 
rette lys styrtet fra sin trone som sjælebærer, saa har det dog er- 
hvervet stor videnskabelig interesse paa anden maade. 
Det er først i den seneste tid, at en rigtig forstaaelse af epi¬ 
fysen begynder at vindes. Den fremragende tyske mikroskopiker 
Leydig var den, som i 1872 gjorde det første skridt i den rigtige 
retning. Saa kom 1882 tyskeren Rabl-Riickard og førte tydnin¬ 
gen noget videre, saa fortsattes arbeidet af tyskeren Ahlborn, hol- 
lænderen de Graaf og englænderen Baldwin Spene er, og der¬ 
med er vi kommen paa det rene med, at den lille glandula pinealis 
er levningen efter et tredje øie og efter dettes forbindelse 
med hjernen; og hvad mere er: dette øie er hos enkelte hvir- 
veldyr forefundet i saa vel udvildet stand, at der ikke kan være nogen 
tvil om dets rette natur, ja at det muligens i enkelte tilfælde endnu 
kan gjøre tjeneste som synsorgan. Dette er tilfældet hos en del 
krybdyr, hos hvem vi vil gaa lidt nærmere ind paa dette organs 
bygning. 
Allerede længe har der i pandebenet hos flere nulevende kryb¬ 
dyr, f. eks. vort firben (lacerta), været kjendt et hul, beliggende 
midt i panden, det saakaldte pandehul (foramen parietales) (se fig. 
3, Fp). Dette huls betydning har imidlertid ingen anet, indtil man for 
ganske nylig fandt, at det indesluttede et lidet organ, der hos flere 
arter stod i forbindelse med den vel udviklede epifyse, ja udgjorde 
