69 
tilstede, men organet selv yderst ufuldkomment. Hos enkelte op- 
træder der en overflod a f pigment, ja dette har endog trængt 
ind i og fordunklet selve linsen, hos andre mangler pigment 
aldeles hos det voksne dyr, medens det vistnok paa et tidligere 
udvildingsstadium er tilstede. 
Hermed vil vi forlade organets indre forhold og bygning. 
■ Skal et saadant øie kunne fungere, er det selvfølgelig ikke nok, 
at det er vel udviklet; en væsentlig betingelse er ogsaa, at der kan 
slippe lys til det udenfra. Hvordan er saa forholdet hos de ovenfor 
omtalte krybdyr i saa henseende? Undersøger vi disse udvendig, vil 
vi virkelig iagttage indretninger, der gaar i retning af at slippe lys igjen- 
nem paa det sted, hvorunder pandeøiet befinder sig. Hos den oven¬ 
for nævnte hatieria punetata er der vistnok ingen udpræget foran¬ 
dring i skjællenes form eller ordning paa dette sted, men huden 
mangler dog netop her pigment og er gjennemskinnelig, saa at mu¬ 
ligens et lysindtryk ville kunne frembringes paa det underliggende øie. 
Hos andre er stedet langt mere iøinefaldende, idet ogsaa skjællene har 
faaet en bestemt ordning og form. Hos flere arter er t. eks. stedet 
bedækket af et stort, aldeles gjennemsigtigt skjæl, hvorigjennem øiet 
endog kan skimtes udenfra. Hos ingen er dog forholdet saaledes, 
som vi a priori maatte antage, det vilde være, hvor et vel ud¬ 
viklet synsorgan var tilstede, idet pandeøiet altid er bedækket med 
et forholdsvis tykt hud- og bindevævslag, der i betydelig grad maa 
hindre og forulempe lyset i dets gang. 
Sammenfatter vi nu alt dette i en sum, da maa det siges at 
tyde hen paa, at organet er rudimentært, at det befinder sig i de- 
generation; om der fra anatomisk side vistnok ikke kan være 
noget i veien for, at det hos enkelte arter endnu kan have en 
vis betydning, saa er det dog tydelig, at det paa grund af de to 
andre vel udviklede øine er bleven overflødigt og derfor mere og 
mere forsvinder hos nulevende arter. 
En besynderlighed er det, at fiskene, der altsaa staar la¬ 
vere end krybdyrene, for længere tid tilbage synes at have mistet 
sit tredje øie. Epifysen har nemlig her, saavidt vi kjender den, i 
intet tilfælde en saadan udvikling som hos enkelte krybdyr. Hvor¬ 
dan skal nu dette forklares? blir det ikke rimeligere at antage, at 
pandeøiet hos de laverestaaende fiske endnu ikke har naaet den ud¬ 
vikling, som det hos de høierestaaende krybdyr forekommende, og 
