n 
at undersøge enkelte af disse dyr og at overtyde sig om hullets 
forekomst. Hos enkelte er pandehullet omgivet af en kant saa 
fremspringende, at øiet antagelig maa have dannet en ydre forhøi- 
ning paa dyrets pande. Endvidere har denne kant paa enkelte ste¬ 
der merker eller ujevnheder, der synes at have været fæstepunket 
for muskler staaende i forbindelse med øiet, som derfor sandsynlig- 
vis har været bevægeligt som vore nuværende øine. Efter dette 
synes man at være berettiget til at sige, at den første tertiærtid og 
tiden før den har været det tidspunkt, omkring hvilket pandeøiet hos 
hvirveldyrene endnu har havt en væsentlig betydning. 
Forinden jeg slutter vil jeg endnu berøre et punkt af ikke liden in¬ 
teresse. Det er nemlig det virkelige »pandeøie«, der er tilstede hos 
larverne af en gruppe hvirvelløse dyr, der allerede tidligere har paa- 
draget sig opmerksomhed ved sin i flere henseender slaaende lighed 
med hvirveldyrene. Det er de saakaldte søpunge eller ascidier. Sø- 
punglarven er nemlig, saalænge den endnu fører en fritsvømmende til¬ 
værelse, i besiddelse af et uparret øie, beliggende paa et sted af hjer¬ 
nens rygside, som omtrentlig svarer til pandeøiets beliggendhed hos 
hvirveldyrene. Dette søpunglarvens øie stemmer vistnok ikke i alle 
henseender fuldstændig overens med pandeøiet i bygning, uoverens- 
stemmelserne er imidlertid ikke af nogen væsentlig slags, og det synes, 
som om dette øie virkelig er det samme organ som det ovenfor 
beskrevne pandeøie. Altsaa har vi antagelig ogsaa nulevende dyr, 
der ialfald paa et vist stadium af sit liv, enkelte ogsaa hele livet, 
har et fuldstændig udviklet pandeøie, der er i fuld virksomhed, 
og som kun har dette ene øie. 
