76 
nordmænd at huske, at vor landsmand, afdøde professor Michael 
Sars, har indlagt sig store fortjenester af den zoologiske videnskab 
ogsaa paa dette felt. Ham skyldes nemlig den opdagelse, at polyp- 
formerne strobila og scyphistoma ikke, som man før troede, er godt 
adskilte arter, men blot repræsenterer forskjellige udviklingstrin af de 
almindelige manæter. 
I midten af forrige aar begyndte der blandt videnskabsmæn- 
dene at hæve sig røster for, at denne forplantningsmaade, der hid- 
til kun var kjendt hos temmelig lavtstaaende organismer, saavel 
dyr som planter, ogsaa skulde forekomme hos de høiest udviklede 
dyr, hos pattedyrene. Man havde allerede siden Azaras dage 
(midten af forrige aarhundrede) kjendt til, at der blandt de indfødte 
i Brasilien herskede den mening, at de derlevende beitedyr hver 
gang kun fødte unger af samme kjøn, enten blot hanner eller bare 
hunner. Enhver ved, at dette ikke er det almindelige hos patte¬ 
dyrene, men at der i ethvert kuld i regelen findes repræsentanter 
for begge kjøn. Den første videnskabsmand, der har havt anledning 
til at stadfeste dette forhold hos beitedyrene, er, saavidt mig be- 
kjendt, tyskeren v. KoHiker, som fortæller, at han i livmoderen hos 
et eksemplar af det nibeltede beitedyr (praopus novemcinctus) fandt 
4 unger, alle af samme kjøn. Dette var imidlertid ikke det merke¬ 
ligste ved sagen. Medens alle pattedyrunger i sin fosterperiode er 
omgivne af to hinder, amnios og corion, af hvilke den sidste, der 
ligger yderst, er den oprindelige eghinde, var dette ikke tilfeldet hos 
det undersøgte beitedyr. Ungerne havde vistnok hver sin amnios, 
men laa alle fire indenfor samme corion. Dette samme forhold 
kunde franskmanden Milne-Edwards (1879) konstatere hos et 
andet eksemplar af samme art. 
Disse fakta stod aldeles uforklarede, indtil forrige aar tyskeren 
v. Ihe ring, nu ansat ved det brasilianske rigsmuseum, tog sagen 
op til fornyet behandling. Medens de to andre blot havde havt et 
enkelt eksemplar til undersøgelse, havde han, der ferdedes i beite¬ 
dyrenes hjem, den bedste anledning til at gjøre sine iagttagelser paa 
en hel del individer. Han kunde ikke alene bekræfte rigtigheden af, 
hvad de andre havde fundet, men saa ogsaa, at alle ungerne befandt 
sig paa samme udviklingstrin. Og han nøiede sig ikke med at be¬ 
rette det nøgne faktum, men fremsatte ogsaa en hypothese, der 
synes at have overmaade meget for sig. At ungerne har samme 
