kjøn, befinder sig paa samme stadium i udviklingen og ligger inden- 
for en og samme corion, forklarer han ved at antage, at de alle 
skriver sig fra et eg. Dette maa da efter befrugtningen, hvorved 
afkommets kjøn maa antages at bestemmes, have delt sig i flere 
dele, af hvilke hver enkelt udvikler sig til et individ. Og 
er dette virkelig saa, formerer med andre ord egget sig paa kjøns- 
løs maade, da har vi jo hos disse dyr generationsveksel. Rigtignok 
skal vi indrømme, at der er lidt forskjel paa denne og den alminde- 
lige generationsveksel, idet her den kjønsløse generations individer 
blir staaende paa egcellens stadium, medens de ellers udvikler sig 
til mere eller mindre fuldkomne væsener, før de formerer sig. Men 
denne forskjel er kun en gradsforskjel og ikke af nogen væsentlig 
betydning. 
Hvad vi her har omtalt for beitedyrenes vedkommende, staar 
ikke aldeles isoleret inden pattedyrverdenen. Vi ser nemlig af og 
til, at ungerne af andre pattedyr kan være omsluttede af samme 
corion; og mennesket indtager heller ikke her nogen separat stilling, 
idet forholdet ved ikke faa tvillingfødsler er ligedan. 1 ) Og altid er 
da afkommet af samme kjøn. 
Paa basis af dette kan man med v. Ihering opstille den theori, 
at vi her har at gjøre med de sidste rester af en forplantningsmaade, 
der var almindelig ogsaa hos de høiere dyr i tidligere jordperioder, 
men nu blot forekommer hos nogle faa, som minder om en svun- 
den tid. Man tror at det oprindelig har været saa, at der af hvert eg 
har udviklet sig flere individer, men at dette som mindre hensigtspas- 
sende i tidens løb er bleven afløst af den nu almindeligste forplant¬ 
ningsmaade, ved hvilken der af hvert eg kun blir et individ. At for¬ 
holdet ikke er videre heldigt, fremgaar bl. a. af den meget interessante 
kjendsgjerning, at hos beitedyret en stor del af de unge individer gaar 
tilgrunde paa et meget tidligt stadium af fosterlivet, idet i alminde- 
delighed kun et antal af 8—12 kommer levende til verden. Af disse 
dør ogsaa de fleste straks efter fødselen af mangel paa næring. 
Thi medens der hos pattedyrene ellers er den gjennemgaaende regel, 
at der findes ligesaamange patter som antallet af unger, har beite¬ 
dyrene, som ofte føder optil 12 unger, kun 4 patter. Følgen maa 
nødvendigvis blive, at endel dør, fordi de ikke faar tilstrækkelig føde. 
T ) Efter theorien blir saadanne børn egentlig sin kjødelige moders »børnebørn«. 
