83 
maaneders alderen begyndte Preyers søn at forstaa, hvad han saa; 
saaledes undersøgte han, da han saa sin faders billede i speilet, baade 
dette billede og faderen nøie for at sammenligne dem med hinanden. 
Ethvert fremmed ansigt blev straks erkjendt som saadant. Gutten blev 
opalet med flaske, og enhver gjenstand, der havde nogen lighed med 
den, vakte hans største interesse. Der var dog endnu lang tid mange 
vildfarelser; 15 maaneder gammel greb han efter flammen paa et lys, 
brændte sig og gjorde det da ikke op igjen, saaledes som ordsproget 
lærer os det, I badet forsøgte han paa at gribe de traade af vand, 
der randt ned fra hans hoved, og blev meget forbauset over ikke at 
kunne holde dem fast. 17 maaneder gammel søgte han fremdeles at 
fange tobaksrøg. 
Preyer har ogsaa sammenlignet det nyfødte barns og nyfødte dyrs 
syn, og han har ligesom Spalding og Romanes fundet, at synet hos 
nyfødte dyr i almindelighed er meget bedre udviklet end hos barnet. 
En kylling kan nogle timer gammel allerede med stor nøiagtighed plukke 
op ting fra jorden, hvad der fordrer, at den kan se med skarphed og 
bedømme afstande. Nyfødt svin og ged forstaar begge at bruge sine 
øine godt; sætter man dem 2 dage gammel paa en stol, indser de me¬ 
get vel, at det har sine betænkeligheder at hoppe ned fra den, og de 
lægger sig forsigtig paa knæ, før de vover sig til at springe eller 
glide ned. 
Synsorganet er altsaa meget fuldkomnere i sin udvikling hos disse 
dyr end hos mennesket ved fødselen og ligeledes deres dømmekraft; de 
fødes mere fuldtfærdige end mennesket, men dette har med sig til ver¬ 
den en masse muligheder, som dyrene ikke har, og dermed en mange- 
sidigere udviklingsdygtighed. Menneskets virksomhed spreder sig over 
et saa stort felt og er ikke saa udelukkende rettet paa enkelte gjøre- 
maal, som hos dyrene; derfor kan der hos det vanskelig udvikles en 
arvelig erindring ligesom hos dyrene. Hjernen er ogsaa i anatomisk 
henseende det mest ufærdige af alle organer hos mennesket ved fødse¬ 
len. Og der er heller ingen udsigt til, at dette forhold vil forandres 
med tiden uden kanske i den retning at gjøre menneskebørnene endnu 
ufuldkomnere ved fødselen end nu, thi de ting, menneskene beskjæftiger 
sig med, mangfoldiggjøres stadig; man koncentrerer sig mindre og mindre 
paa enkelte gjøremaal, og selv om man det gjør, saa blir dog et enkelt 
gjøremaal snart mere kompliceret end et helt liv tidligere. Selv om 
man noksaa strengt vilde overholde regelen om non multa, sed multum, 
vil dette multum dog blive mangfoldigt nok. Kommer mennesket til 
verden ikke saa færdigt som dyrene, saa kommer det dog meget bedre 
udrustet ved alle de embryoniske evner, det medbringer, og som kun 
trænger til en omhyggelig uddannelse, for senere at gjøre sig gjældende. 
6* 
