86 
gjøre meget til at modarbeide denne uvilje, ligesom de ubehagelige for¬ 
nemmelser ved berørelsen af alt sleipt og kjøligt. 
Det viser sig heri som ellers, at vi mennesker kommer i altfor 
mangfoldige forhold til udenverdenen til, at der kan dannes tilstrække- 
ligt ensidige forhold mellem sansning og sjæleliv til, at disse kan op- 
træde som et kjendemerke, idet de gaar i arv fra generation til gene- 
ration. 
Hos mennesket er det alene enkelte refleksbevægelser, der er saa 
uopløseligt forbundne med dets organisation, at de gaar i arv og er 
uforanderligt de samme hos alle mennesker, saaledes den ovenfor nævnte 
sammentrækning af pupillen, naar der falder sterkt lys ind i øiet, og 
sugebevægelserne, naar læber eller tungespids berøres, samt lemmernes 
tilbagetrækning ved smertelige berørelser og nysing ved irritation af 
næseslimhinden, brækningsbevægelser ved irritation af svælget, hoste ved 
irritation af struben eller luftrøret; og selv nogle af disse refleksbevæ¬ 
gelser kan vi hindre ved en kraftig vilje. De vilde folkeslag er de, der 
staar dyrene nærmest i en ensidig anvendelse og udvikling af sanserne, 
men ogsaa hos disse er dog sansernes anvendelse mangfoldige nok til, 
at de ikke fødes med saa vel udviklede forhold mellem sanser og sjæls- 
liv som dyrene, om det ogsaa delvis finder sted. Følgen heraf er, som 
ovenfor paapeget, at det nyfødte menneske er den mest ubehjælpelige 
skabning af alle nyfødte, men tillige den, der har den største udvik- 
lingsevne, og heraf kommer det, at opdragelsen er af en saa væsentlig 
betydning for menneskebørnene. Man kan sige om dem, som gamle 
Lyder Sagen sagde om en student, at han er et ark rent papir, som 
det gjælder at forsyne med en god indskrift. 
