8 9 
ostkust. Hafsbottnen år derfor hår bestrodd med stora stenar, som ofta 
omojliggora all dragning och trawling. Dylika stenblock tråfifas endast 
i ringa mångd paa hafsbottnen vid Gronlands vestkust, der isberg åro 
almånnare, men drifisen mindre tåt ån vid ostkusten. Det tyckes såle¬ 
des, som om drifis skulle spela en større rol vid stenblockens transport 
ån de egentliga isbergen.« Ved dette ræsonnement er der for det første 
den feil, at forudsætningen om, at der er færre isfjelde langs øst- end 
langs vestkysten, rimeligvis er forkjert og i hvert fald ikke er slaaet fast. 
For det andet er det i høi grad afhængig af lokale forhold, om land¬ 
isen fører mange sten til havet eller ei, ') og paa østkysten, hvor ind- 
landsisen i høiere grad end paa vestkysten gnubber sig op ad nunataker 
(fjelde, der som øer rager op over indlandsisen eller i det mindste paa 
de fleste sider er omgivne af denne) og presses ud mellem kystfjelde, 
er det paa forhaand at vente, at isen i det hele fører flest sten med 
sig. Nordenskiolds ræsonnement, der gaar ud fra en rimeligvis for¬ 
kjert, i hvert fald ubevist, forudsætning, og som ikke tager hensyn til 
væsentlig bestemmende forhold, kan derfor ikke afkræfte det resultat, 
som sydgrønlandske fangere, der aar ud og aar ind færdes i storisen, 
er komne til, som jeg, der har reist 3 somre i samme isstrøm, ogsaa er 
kommen til, og som endelig bekræftes af de isolerte, men direkte iagt- 
tagelser, som forskjellige — ogsaa Nordenskiold — har gjort. Det har 
sin interesse at faa dette slaaet fast, thi Nordenskiold slutter videre: 
»Drifisen hemtar naturligtvis den sten, den for med sig, från stranden 
der alla stenar inom kort af vågsvållet afslipas och afrundas, d. v. s. 
forvandlas till rullstenar. Storre delen af de verkliga flyttblock, som 
blifvet transporterade långa vågar, utgores derfor af rullstenar.« Ogsaa 
dette er forkjert; de paa storisen tagne sten er aldeles gjennemgaaende 
»kantstødte« sten, og kun et par stykker er rullede og afslebne strandsten. 
Jeg tillader mig sluttelig at bede enhver, der kan gi ve mig oplys- 
ning om storisens transport af ler, grus og sten, om at gjøre det, enten 
ved at skrive mig til '(Valkendorfs kollegium, Kjøbenhavn), eller ved at 
offentliggjøre deres erfaiinger. Jeg synes nemlig, at »drift«dannelserne 
ved den store opmerksomhed, man i de senere tider har henvendt paa 
landisens afleiringer, er komne for meget i skygge, og at det var godt 
for forklaringen af forskjellige ting ved de skandinaviske istidsdannelser 
at taa dem frem i lyset igjen. Peter Eberlin. 
Josef Fraunhofer. Den 6te marts 1887 var hundredeaarsdagen 
for den berømte optiker Fraunhofers fødsel. Følgende oplysninger 
om hans korte, men virksomme liv er hovedsagelig hentet fra en artikel 
af dr. Loewenherz i »Zeitschrift fur Instrumentenkunde«. 
Fraunhofer var søn af en fattig glasmester i den baierske by Strau- 
bing. I sit tolvte aar kom han som forældreløs til Miinchen, hvor han 
bandt sig for 6 aar som læregut hos en glassfiber. Til en begyndelse 
bestod hans arbeide mest i at løbe erender; skjønt han knap nok kunde 
læse og skrive, søgte han forgjæves hos sin mester tilladelse til at besøge 
søndagsskolen, og hjemme i huset var bøger forbudne varer. Det var 
merkelig nok et ulykkestilfælde, som bragte nogen bedring i hans stil- 
’) Jvnf. Steenstrup i »Medd. om Grønl.« IV. S. 97 og Hammer i 
samme verk VIII (særtryk s. 9—10.) 
