90 
ling. I hans andet læreaar (1801) styrtede nemlig mesterens hus sammen, 
hvorved blandt andre Fraunhofer blev begravet under ruinerne. Efter 
fire timers arbeide fik man ham uskadt frem; kurfyrsten af Baiern, som 
selv var tilstede ved udgravningen, skjænkede ham 18 dukater og paa- 
lagde hofkammerraad Utzschneider at tage sig af gutten. Den uven¬ 
tede rigdom anvendte han dels til at komme ind paa søndagsskolen, 
dels til at skaffe sig en slibemaskine og andre redskaber for glasindu- 
strien. Da imidlertid skolen ikke kunde skaffe ham de mathematiske 
og fysiske kundskaber, som var nødvendige for den vordende optiker, 
skaffede Utzschneider ham bøger over disse emner; men det var kun 
med vanskelighed, at hjemmestudiet kunde gaa for sig under mesterens 
forbud. Hvad der efter nogle aars forløb var igjen af dukaterne an¬ 
vendte han til at løskjøbe sig fra det sidte halve aar af læretiden. 
Efter i nogen tid at have ernæret sig som gravør fik Fraunhofer i 
1807 ansættelse ved det saakaldte »mekaniske institut«, som nogle aar 
i forveien var grundet af den geniale ingeniør Georg v. Reichenbach, 
og hvori ogsaa Utzschneider var medeier. Allerede ved den første sam¬ 
tale med den beskedne, unge optiker merkede Reichenbach, hvad der 
boede i ham, og udbrød: »Her er manden, som vi trænger til, han 
vil skaffe os, hvad vi mangler.« Glassmeltningen havde nemlig indtil 
da været forestaaet af en Schweizer Guinaud, som vistnok havde bragt 
kunsten fremad, og hvis efterkommere har grundet firmaet Feil i Paris, 
der har leveret glasmasserne til de største af nutidens astronomiske in¬ 
strumenter ; men paa den tid var der endnu meget tilbage at ønske, 
især fordi man altfor meget var givet cilfældigheden i vold. Fra 1811 
stod Fraunhofer i spidsen for hele den optiske afdeling af institutet og 
udførte nu en række arbeider, som skulde blive af den største betyd¬ 
ning for videnskaben baade direkte og indirekte gjennem de fremstillede 
optiske instrumenter. 
Løsningen af den vanskelige opgave at fremstille rent og homogent 
optisk glas i tilstrækkelig store masser blev af Fraunhofer bragt fuld- 
kommenheden nær, ialfald for den tids fordringer til masserne; men da 
fremgangsmaaden blev bevaret som en fabrikhemmelighed, og det lykke¬ 
lige udfald af smeltningen desuden lader til for en del at have beroet 
paa Fraunhofers personlige duelighed, blev det af mindre betydning for 
efterverdenen. Den næste opgave, at undersøge de optiske egenskaber 
hos de forskjellige glasmasser, er vistnok mindre vanskelig, men havde 
tidligere været temmelig overfladisk behandlet; det var denne opgave, 
som ledede Fraunhofer ind paa den vigtige undersøgelse af de efter ham 
benævnte linjer i solspektret. Disse gav ham nemlig midler ihænde til 
en skarp bestemmelse af de forskjellige farvers brydning gjennem glasset, 
og derved tillige midlet til at foretage det næste skridt: beregningen af 
den hensigtsmæssigste form for linsens flader. Heller ikke i denne hen¬ 
seende kjender man Fraunhofers fremgangsmaade fuldt ud. En akroma¬ 
tisk linse er som bekjendt sammensat af to linser, som ikke behøver at 
berøre hinanden; hver af disse er begrænset ved en del af en kugleflade, 
og de fire radier, som der altsaa blir spørgsmaal om, kan beregnes saa- 
ledes, at fire betingelser tilfredsstilles. Heraf medgaar den ene til at 
opnaa den brændvidde, som i almindelighed er givet paa forhaand, den 
anden til at ophæve farvespredningen for de to af de mest fremtrædende 
