92 
bergs fortegnelse af 1871 over de svenske arter optages 66, fordelte 
paa flere slegter. 
At disse dyr under mildt veir viser sig i mængde paa sneen om 
vinteren, er et jevnligt forekommende fænomen, hvorom man finder be¬ 
retninger i literaturen over 200 aar tilbage i tiden. I denne vinter har 
de været iagttaget flere steder, ogsaa her i Kristianias nærmeste omegn 
i store masser. Man kalder dem paa grund af deres optræden ofte »sne- 
lopper«. De hører til de haardføreste af alle insekter, idet man finder 
enkelte arter af dem paa sne- og isgletscherne saavel i det yderste nor- 
den som paa fjeldene høit over trægrænsen. Deres næring bestaar af 
formuldnende plantelevninger (humus), og de findes hele aaret igjennem 
overalt, under stene, mos, vissent løv, i fugtig jord, under bark paa stam¬ 
mer og stubber etc. De er overordentlig frugtbare, idet en enkelt hun 
kan lægge over 1000 eg, hvilke findes paa samme steder, hvor dyrene 
selv opholder sig, i sprækker og under barskjæl paa stammer, blandt 
mos etc. Under opveksten undergaar de ikke nogen forvandling, saa- 
ledes som de høiere insekter, men skifter blot flere gange hud. At man 
aldrig lægger videre merke til disse talrige smaadyr om sommeren, har 
kun sin grund deri, at de ved sin mørke farve og lidenhed ikke falder i 
øinene paa jorden, omendskjønt de ofte kan findes i saadan mængde, 
at jorden bogstavelig er bedækket af dem i stor udstrækning. Ander- 
ledes om vinteren, naar mildt veir vækker dem af deres vinterdvale 
mellem barkskjællene paa stammer og stubber, og de myldrer frem hen¬ 
over den hvide sneflade, hvor de straks falder i øinene og oftere har 
givet overtroiske mennesker stof til mangehaande ængstelige funderinger. 
Deres eiendommelige hoppende bevægelse skyldes et gaffelformigt 
springapparat i enden af kroppen, ved hvis hjælp de kan sprætte sig i veiret. 
En af de arter, der hyppigst træfles saaledes paa sneen, har netop paa 
grund af denne forekomst erholdt navnet podura eller degeeria nivalis; 
det er dog vistnok ikke blot en enkelt art, men flere, der optræder paa 
denne maade. Paa Alpernes gletschere lever en meget interessant art, 
»gletscherloppen« (desoria glacialis), der kan tjene som eksempel paa 
disse insekters store haardførhed ligeoverfor kulde, idet temperaturen paa 
de steder, hvor den lever sjelden hæver sig synderlig over frysepunktet; 
man har forsøgsvis ladet dem fryse ind i isklumper og ligge deri mange 
dage, men saasnart isen smeltede, var de lige livlige og hoppede muntert 
omkring. 
Ogsaa paa overfladen af vandpytter, f. eks. i kreaturstier, hjulspor 
etc. efter regnveir, kan man om sommeren finde saadanne insekter i 
mængde (podura aquatica). Det ser ved første øiekast ud, som om 
der var strøet krudt paa våndet; men ser man nøiere efter, og navnlig 
om man rører iblandt dem med en stok, kommer der liv i massen, og 
de sprætter om hverandre og kravler over hinanden med stor livlighed. 
Endelig kan det i denne forbindelse nævnes, at man i jorden i mist- 
bænke og blomsterpotter ofte finder en stor mængde af en gulhvid art 
(podura alba), der ikke springer, da springgaffelen er for lidet udviklet. 
Den synes ofte at blive besværlig for blomsterne, naar den tager over- 
haand i jorden og kan da fordrives ved at strø finstødt svovl over 
jorden, hvilket trækker sig ned under vandingen. 
