96 
tomme lang og omtrent ^ tomme bred; jeg antog, at den søgte efter larver i bar¬ 
ken; men det faldt mig ind, at den ikke behøvede at anvende saameget arbeide 
derpaa. En af bønderne knnde give mig forklaring over dette; han havde seet, 
at træpikkeren satte nødder ind i spalten, som de altsaa benyttede som en skru¬ 
stikke — og pikkede saa kjernen ud! Hverken hos Brehm eller hos Darwin har 
jeg seet dette anført; det vidner da sandelig om en hel del opfindsomhed hos 
denne fugl og kan fuldt ud sættes ved siden af Darwins fortælling om den abe, 
som skulde opamme en katunge; da denne klorede aben paa brysten, saa ammen 
først paa poterne; men bed saa øieblikkelig de skarpe klør af. At blive kloret, 
erkjende aarsagen og fjerne den, er vistnok lettere end at have en nød i nebbet 
og finde paa en maade at knække den paa! — 
Forrige vaar blev jeg vækket tidligt om morgenen af en larm, som om der 
var kommet en snedker paa taget; dette gjentog sig flere dage. Jeg merkede nok, 
at det var en hakkespæt, som arbeidede inde i et bur, som hang paa væggen mod 
øst, men skjønte ikke, hvad den egentlig bestilte, før jeg io dage bagefter fik se 
resultatet af dens stræv. Den maa have fundet hullet i sit bur for stort; thi lidt 
efter lidt blev dette mindre. Med sit kraftige neb havde den pikket ud sprækker 
og fliser i veden, som den da fyldte med ler og møg, saa den endelig fik dannet 
sig et mindre hul, og det saaledes, at der gik et kort rør nedover fra hullet mod 
hunden af buret, saa at den maatte gaa paa hovedet ned i buret — akkurat som 
den har for vane at gaa nedover trreernes stammer. — 
Det er kanske ikke alle, som ved, at stæren er en stor tyv og røver — eller 
ialfald, at der blandt stærene findes dem, som fortjente at sidde i tugthuset hele 
vaaren over. En aften omtrent kl. 8 tidlig om vaaren kom der en stær paa taget; 
lidt efter fløi den ind i et bur øverst oppe i gavlen mod øst. Senere kom den 
hver aften kl. 8; men forresten saa jeg ikke noget til den om dagen. Jeg vilde 
gjerne frede om stæren; de havde før havt tilhold her, men siden en reparation af 
taget om vaaren havde der ingen havt rede i nærheden. Da den imidlertid altid 
kom alene, saa kunde jeg skjønne, at her var noget at iagttage. Kl. 8 stod jeg 
færdig, kl. 8 kom den ogsaa bestandig paa taget. Den vilde ikke gjerne flyve ind, 
medens jeg var ude, jeg gik da lidt tilside, vips var den inde; naar den igjen 
hørte mig gaa i haven, stak den hovedet langt frem, skjulte sig en stund, naar jeg 
kom for nær, men stak snart hovedet frem igjen for at iagttage mine bevægelser, 
indtil endelig mørket gjorde ende paa denne spøg. Det var da paatagelig en 
pebersvend, som jeg havde faaet i logis. Han holdt sig selv med kosten, han 
spiste aldrig sammen med de andre fugle af mit spisekammer udenfor vinduerne; 
men viste sig derimod at være en stor røver og ondskabsfuld kjeltring. De andre 
fugle havde nu sine reder fulde af eg, denne slusken havde intet andet at bestille 
end at gjøre dem fortræd. Tidlig en morgen blev jeg vækket af en idelig sterk 
piben, snart klagende, snart skjændende; da jeg saa ud vinduet, sad der en liden 
fugl, den slog med vingerne op og ned, peb og var rasende. Da jeg kom 
ud, laa der eggeskal og fuglefjær under et af burene paa væggen. Jeg vidste ikke, 
hvad dette kunde betyde, men fik snart vide det; der kom to stær flyvende, som 
straks blev forfulgte af de smaa fugle med skrig, og da jeg kastede huen i veiret, 
saa drog de bort. For mig saa det ud, som om pebersvenden havde røvet i re¬ 
det, men da den ikke længere kunde klare sig alene, saa havde den hentet en 
kammerat til hjælp. Senere fik jeg ogsaa se stæren fare ind og ud i burene om mor¬ 
genen — rimeligvis den samme pebersvend bestandig — og engang kom jeg tids¬ 
nok til at bjerge et rede for en kjødmeis, der havde hækket indunder renden, men 
heller ikke der var sikker for stæren. Denne havde allerede revet en hel del af 
sengklæderne ud, og fjær laa der ogsaa af ungerne; far og mor skreg og jamrede 
sig, og rimeligvis vilde tilslut stæren have trukket ungerne frem, hvis jeg ikke havde 
jaget den bort og holdt stadig vagt, til jeg nogle dage efter havde den fornøielse 
at se tre unger krybe frem, smaa ubehjælpelige væsener, som hverken kunde gaa 
eller flyve .« 
2 ) Hr. P. Eberlin, Kjøbenhavn. Analyser af klokker findes bl. a. i »Muspratts 
Chemi in Anwendung auf Kunst & Gewerbe*, bearb. v. Bruno Kerl & F. Stohmann 
1877. IV bind pag. 219; sammesteds findes forskjellige literaturangivelser om sam- 
mensætning af klokker. — Tak for oplysningen om »Bussaei Relation«. Red. 
