98 
Haren er heller ikke sjelden; men den maa ganske vist være 
meget større end hjemme. Naar den farer i jevnt galop henover de 
lange marker med hovedet løftet og ørene høit, synes den næsten 
dobbelt saa stor som en jæderhare; — den er da ogsaa meget dy¬ 
rere at kjøbe — en syv, otte francs, tror jeg; men den smager ikke 
saa godt — ikke saa vildt som vor. 
Saa har vi en enkelt gang seet et par hjorte i randen af sko¬ 
ven, og forleden dag for der et jagtselskab gjennem landsbyen i 
fuldt galop — damer og herrer og jagtbetjente med røde kjoler og 
valdhorn; hjorten selv med alle hundene bagefter passerede udenom 
byen og forsvandt i skoven paa den anden side. 
Saa er her et pattedyr til, som der vistnok ikke er meget spek- 
takel og leven med, men som alligevel tiltrækker sig opmerksomhed, 
og det er muldvarpen. Det er mig en tilfredsstillelse at vide, at vi 
ikke har det utrivslige dyr hjemme paa vestkysten; styg er den, og 
stygge er de jordhouger, den laver i marken. 
Selv ser den ud som et stykke sort pølse med haar paa; mun- 
den stikker frem paa undersiden som en bliktud, og fødderne er som 
langfingrede gjerrige hænder. Men forresten blir nu dens hæslighed 
nærmest dens egen sag, eftersom ingen ser den; og da den heller 
ikke ønsker at se nogen, men kun ufrivilligt viser sig, naar man 
spar den op, saa skulde den gjerne faa fred for mig, naar det ikke 
var de stygge jordhougene. 
Der er somme steder saa tæt med muldvarpeskud — f. eks. 
lige indunder frugttræerne, hvoraf her er saa fuldt allevegne, at jeg 
synes rødderne maa være afgnavede og ødelagte; og jeg forstaar 
ikke, at man begynder at anse muldvarpen for mindre skadelig, -— 
ja, at den næsten skulde kvitte for de stygge jordhougene ved at 
udrydde regnmak og andet skadeligt kryb i jordskorpen? 
Hvad forresten jordskorpen angaar, saa har den været saa pind- 
haard af frost i vinter, at en mængde larver og eg vist er gaaet til- 
grunde, og endnu den 2ide marts faldt her flere tommer sne. Der¬ 
for er her endnu ikke mange fugle komne, — vi venter ialfald fler. 
Kjødmeisen og blaameisen har været trofaste i hele vinter — 
og spurven naturligvis! Stæren og linerlen er komne, og en sortgraa 
liden havefugl med rød hale, naar den slaar ud med vingerne, og 
som jeg tror er rusticilla phønicurus. En dag syntes jeg, jeg saa 
en dompap oppe i toppen af et træ, men kanske var det bare en 
