99 
mer end almindeligt glimrende bogfinke. Jeg er forresten lidet kjendt 
med skovfuglene; det er mest de fra søen og kysten, jeg har seet. 
Den lille rødhals — jeg ved ikke noget godt norsk navn paa den; 
fra barndommen kan jeg ikke huske noget, — ja, jeg tviler paa, den 
var hyppig omkring Stavanger før i de senere aar, da der er kom- 
men haver med trær; nu er der mange hjemme; en enkelt er jeg 
temmelig sikker paa overvintrede hos os. Hernede har den ogsaa 
været i hele vinter — altid lige livlig og altid lige mistroisk vender 
den sit store sorte øie mod det farlige menneske. Deraf kommer 
det formodentlig ogsaa, at det er saa vanskeligt at faa se den fremme 
i brystet. Man kan gaa efter den længe og forsigtig fra busk til 
busk og aldrig faa andet end et flygtigt glimt af det prægtige gul¬ 
røde bryst, fordi den altid vil sidde i profil og holde det store sorte 
øie med os. 
Saa er solsorten her og de to slags kraager: kajen, som flyver 
høit med sin morsomme muntre lyd, og den blanke sorte blaakraage, 
som vi ser en enkelt gang hjemme. Den er jo paa en maade ga 
lantere end vore egne kraager, som mest ligner enker med graat 
kastetørldæde; men blaakraagen er alligevel en stiv, kjedelig fugl; 
og naar den flyver lavt langs marken i sterkt solskin, ser den ud, 
som om den var udklippet af blank sort voksdug. 
Skjæren ser vi tit ude i skoven, men ikke halvtam og nær 
husene —- saaledes som det var hjemme i min barndom. Da var 
det ikke muligt at beholde et kirsebær for dem; de sad midt inde 
i byhaverne og skratted og skreg, saa der var ikke ørenslyd, — ind- 
til de forsvandt alle med en gang — det er vist snart tyve aar siden 
— forsvandt fra Stavanger og omegn — lige til Sandnæs. Hernede 
ser vi nu skjæren igjen, men som en ganske vild skovfugl — sky 
og næsten uden skratt. 
Men paa de fede, flade marker, der strækker sig uendelig vidt 
omkring gaardene, — der færdes agerhønsene, som er nye for os. 
Fra først af er de vanskelige at faa øie paa i de graabrune ploug- 
furer. Men den, som nærmer sig taalmodig og forsigtig, kan faa 
iagttage de smukke brune bølgetegninger paa siden imod det fine 
graa og brungraa, hvori fuglen ellers er klædt. Den løber fort og 
let som en vibe, stanser pludselig op og giver nogle underlige kluk, 
saa flyver den et kort stykke, idet den seiler vakkert paa vingerne, 
før den sætter sig. 
