IOO 
I høst var her mange af dem, og helst naar det mørknede om 
eftermiddagen hørtes udover markerne fuldt af disse fuglelyd, der 
halvt er som pib og skrig, halvt som hønsekluk. 
Da fløi der ogsaa flokke af mindre fugle, som sikkert har været 
vagtler. Jeg længter efter at høre til vaaren vagtelens berømte skrig. 
Ligesom nattergalen hører til i den tyske romantik, saaledes er vag¬ 
telens skrig overalt i den slaviske literatur. Over alle de triste rus¬ 
siske og magyariske sletter, i halvmørke, naar vinden slider og suk¬ 
ker omkring de ensomme gaarde, lyder mellem tungsindige sange 
om elskov og trældom dette skrig af vagtelen, som jeg aldrig har 
hørt, og som jeg ikke faar nogen levende forestilling om, skjønt 
Brehm gjør sig megen umage og siger, at det lyder akkurat saa¬ 
ledes: »biickwerwuck«! 
Det kan være vel nok med disse forsøg paa at opskrive 
fuglelyd; for den ganske ukjendte er det jo ikke til megen glæde; 
men selv kjendte fugleskrig er det sjeldent — synes jeg — at se 
opskrevne saaledes, at ligheden slaar. Alligevel er dog ogsaa denne 
bestræbelse en glædelig del af al den øvrige uvidenskabelige inter¬ 
esse, man begynder at vise dyrene. 
Ak! — naar jeg tænker paa, hvad vi lærte i min skoletid! De 
gav os noget skrækkeligt, som hed Siebke, og som staar saaledes for 
min erindring: Størrelsen 2 / 5 af den foregaaende; svingfjærenes antal 
ulige; bagtaaen hos hannen forlænget fortil; leve parvis; 5—7 eg. 
Det er isandhed ikke at undres paa, at vi nu som voksne ikke 
ved besked om nogenting, og at vi falder fra forbauselse i forbauselse, 
naar nu endelig levende mennesker har afløst Siebkerne og aabnet 
dyrelivet ogsaa for os, der ikke er befængte med videnskabelighed. 
Men noget af det morsomste af fuglelyd, man hører her, er for¬ 
resten fra fasanhannen, naar den efter mange kluk, halsvridninger og 
opstød endelig beslutter at flyve op. Thi ikke blot skraaler den med 
mange eiendommelige toner, — som alligevel har en vis indre lig- 
hed med hanelyd —; men den basker saaledes med vingerne og 
gjør saa megen allarm, før den kommer i farten, at man maa tænke 
paa en legetøisfugl, der er trukket op og flyver med mekanik. 
Men naar den saa er kommen i god fart, seiler den lange styk¬ 
ker, og da er den prægtig og underlig fremmedartig med den lange 
spidse hale, hvid krave og rød i hovedet. Madame Rothschild har 
et gods i nærheden, og fra hendes fasanerier flyver naturligvis mange 
