IOI 
bort, saa vi ser dem ofte i skovene og løbende henover marken. 
Af og til frembydes ogsaa en fasan tilsalgs i al hemmelighed i en 
kurv. Jeg har landsbyens barber stygt mistænkt for at være vel saa 
dygtig som jæger. 
Forleden fløi her en flok viber nordover. Hvis det var varme, 
de fløi efter, saa holder jeg med dem; thi koldere end her kan der 
ikke have været hjemme, det er jeg vis paa. Nu er vi nysgjerrige efter 
at se, om her kommer stork og nattergal; til storken er her en ud- 
merket liden indsø med siv og sump, hvor der allerede er vandhøns, 
vildænder og to kjedsommelige svaner — formodentlig ogsaa fra 
madame Rothschild. 
Thi nu kommer dog vel endelig vaaren, hvis der ikke er noget 
alvorligt iveien med solen. Enkelte violer og smaa jordbærblomster, 
en og anden smørblomst er her at flnde; men trær og buske har 
endnu ikke begyndt at røre paa sig. 
Kun fuglene fik mere liv i de sidste dage, og mellem bogfinkens 
og maaltrostens kjendte sang kommer af og til en ganske ny og 
fremmed melodi. Det er saa ligt og uligt det tilvante; og saa under- 
ligt er det især at høre lærken slaa her langt borte i et fremmed 
land akkurat som hjemme. De har den samme skrigende vaarlyd i 
struben, før varme og elskov faar lært dem de bløde, lykkelige 
sommertriller. 
Men naar man selv med møie famler omkring i et fremmed 
menneskesprog, er det hjemlige i dyrenes stemme en ren velsignelse; 
man kj ender det store fællesskab i alt levende, og verden synes 
mindre, og mindre vildsom, naar lærken synger saa egte norsk midt 
inde i Frankrig. 
A. L, Kielland . 
