111 
pen for tilværelsen i en saa væsentlig del staar om føden, saa er 
det klart, at de med alger forsynede radiolarier maa være dem over¬ 
legne, som lever uden alger. Herpaa kan vi skaffe os et praktisk 
bevis ved at samle radiolarier i et glas. De kan ved hjælp af et 
fint net især om natten fanges paa havets overflade. Efter nogen 
tids forløb vil vel alle i glasset opsamlede radiolarier dø; vi kan 
imidlertid derved iagttage, at de dør først, som ingen gule alger 
indeholder, medens de længst levende er de, som har flest saadanne 
»ernærere« i sig. Deraf kan det let forklares, hvorfor de gule alger, 
hvoraf der tilsyneladende kun er en art (kaldet philozoon), er tilstede 
hos de allerfleste radiolarier, idet nemlig de, der har været uden 
saadanne lidt efter lidt har maattet vige pladsen for de andre. En 
omstændighed ved radiolariernes levesæt kan muligens ogsaa tilskri¬ 
ves disse alger, nemlig den, at radiolarierne, hvilket er et alminde- 
lig lcjendt faktum, synker ned paa dybere vand om dagen, me¬ 
dens de om natten nærmer sig overfladen. Dette kan forklares 
derhen, at det om dagen paa vandets overflade herskende sterke 
sollys vil bevirke, at radiolariernes alger, som de fleste planter ved 
direkte paavirkning af sollys, kommer til at udskille uforholdsmæssig 
meget surstof. Men nu er formeget af enhver ting, endog af surstof, 
ikke godt for helbreden, og i overfladen blir radiolarierne inden kort 
bedøvede eller berusede. Derfor søger de et passeligt lys ved at 
synke dybere. 
Inden vi forlader radiolarierne skal vi omtale deres for¬ 
plantning. Denne kan, saavidt vides, foregaa paa to maader, dels 
ved deling, men almindeligst ved sporedannelse. Hvor deling har 
været iagttaget, synes den at være noget lig, hvad vi allerede kjen¬ 
der fra amøber og foraminiferer. Ved sporedannelse trækkes alle 
pseudopodier ind, og dyret fører for en stund i det ydre en hvilende 
tilværelse, medens der i dets indre udfolder sig en desto mer ener¬ 
gisk virksomhed, idet hele potoplasmamassen gaar over til at danne 
et ikke ringe antal sporer eller sværmesporer, der almindelig har en 
form som fig. II, 3 og 4, og som ved hjælp af sin bevægelige hale 
gjennem skelettets gitteraabninger forlader sin hjemstavn og begyn- 
der et nyt liv, hvorved de, efter at have undergaaet flere forvand¬ 
linger, atter antager moderdyrets form, medens det oprindelige skal, 
forladt af alt levende stof, synker tilbunds for at indtage sin plads i 
jordskorpens lagdannelse. 
