112 
En noget lignende sporedannelse er forøvrigt noget, der paa- 
træffes allerede hos enkelte monerer ligesom ogsaa hos foraminiferer. 
En merkelighed ved radiolariernes formering er den, at undertiden 
synes to individer at smelte sammen for ved sin forening at danne 
et nyt individ. Foruden den hidtil omtalte kjønsløse synes vi saa- 
ledes allerede hos disse lavtstaaende dyr at paatræfle en slags 
kjønslig forplantning, vistnok en af dens enkleste former. Man har 
nemlig iagttaget, at en og samme art kan frembringe sværmespo- 
rer af forskjellig form og størrelse; fig. II, 3 og 4 er saaledes 
sværmesporer af en og samme art, og det er sandsynligt, at disse 
parrer sig, før de bliver til nye fuldvoksne dyr. 
Kjendskabet til disse forhold som til radiolarierne i det hele er 
dog desværre for lidet til, at endnu noget med sikkerhed kan 
siges derom. Som bevis for, hvor forholdsvis lidet udstrakt vor kjend- 
skab til dem er, kan nævnes, at vi tidligere kjendte henimod 6oo 
forskjellige arter, men at ved et arbeide af Hæckel over de paa den 
engelske Challengerekspedition indsamlede radiolatier (hvilket arbeide 
sandsynligvis vil udkomme dette aar), vil vort kjendskab blive forøget 
med henved halvtredje tusind arter paa et bret. Et mer stor¬ 
slagent bidrag til en dyre- eller plantegruppes artskjendskab skal 
vel vanskelig endnu være leveret paa en gang. Forresten skal det 
tilføies, at disse »arter« for en del visselig ikke er selvstændige arter, 
men forskjellige udviklingstrin af en og samme art, hvilke er lige 
forskjellige fra hinanden som selvstændige dyr. Om enkelte forami- 
niferarter er det saaledes sikkert bekjendt, at de gjennem sit lev- 
netsløb antager ganske forskjellige former. Som eksempel paa 
denne »dimorfisme« kan nævnes en foraminifer (amphicorina Ed - 
wardsi), hvis individer i ung alder har en form, der er typisk for en 
slegt (crystillaria se forrige artikel fig. I, 7), medens den senere an¬ 
tager en ganske anden slegts (nodosarids) typiske udseende. At 
dette forhold ikke er ualmindeligt hverken blandt foraminiferer eller 
radiolarier, tør vel ansees som ikke usandsynligt, muligens undergaar 
de samme individer end flere slige forvandlinger. Saaledes kan vi 
da ved nærmere kjendskab til arternes vekst og levevis komme til 
at maatte inddrage flere af de mange nu opstillede arter; men 
ligesaa sikkert er det paa den anden side vel ogsaa, at vi endnu kun 
kjender en brøkdel af de virkelig eksisterende former. 
F. N. 
