118 
sig; men dog var den menneskelige synsevnes skjærpelse ikke saa 
fuldstændig uforberedt. Det ukultiverede menneske er ikke saa ganske 
fremmed for en del kunskab til legemernes forstørrelse, en kundskab 
som rent af sig selv paatvinger sig dets opmerksomhed. 
Da jeg opholdt mig paa Antillerne, lagde jeg en dag merke til en 
neger, som før slaveriets undertrykkelse var ført bort fra Afrika og føl¬ 
gelig var aldeles uciviliseret, og som gjennem en dugdraabe betragtede 
en myg, som spadserede omkring paa et blad. Det var en tilfældig 
og uvilkaarlig iagttagelse, han derved gjorde, men det var ikke desto- 
mindre en iagttagelse, og denne tilfældighed maa under visse omstæn- 
digheder have kunnet gjentage sig. Mennesket i naturtilstanden har 
udentvil ikke ganske kunnet undgaa at iagttage vanddraabers evne til 
at forstørre gjenstande. 
Denne egenskab ved vanddraaberne ligger saa lige ved haanden, 
og vanddraaber er hvert øieblik til vor raadighed, saa den reisende, 
i mangel af linser, undertiden tager sin tilflugt hertil, naar han vi 
undersøge en liden gjenstands detaljer. Man gjør til den ende et 2—3 
millimeter stort rundt hul i et blad carton og anbringer en paa begge 
sider hvælvet vanddraabe i det: det er en lupe. Denne lupe kan saa- 
gar ikke alene tjene til at forstørre gjenstande, som man betragter igjen- 
nem den, men endnu bedre til at forstørre smaa gjenstande f. eks. 
infusorier in de i selve draaben. I sidste tilfælde er forstørrelsen endog 
større end i første, fordi billedet først forstørres ved reflektionen paa 
den indre væg af draabens overflade og derpaa ved brydning. I en 
kugleformig vanddraabe er forstørrelsen 3V2 g an g e saa stor f° r de 
gjenstandes vedkommende, som er inde i selve draaben, som for deres, 
der betragtes gjennem den. De tidligste mikroskopikere, Leeuwenhoek 
bl. a., anvendte ofte blot denne forstørrelse for at studere de smaa- 
væsener, som svømmer omkring i forskjellige vædsker. De betragtede 
uden noget apparat en ganske liden draabe edik, øl, eller raaddent 
vand, som hang paa spidsen af en naal. 
Mennesket i de uciviliserede samfund kan derfor let tilfældigvis 
have kommet til at gjøre sig rede for virkningen af forstørrelse og have 
faaet et begreb om luper eller enkle linser. Dette bevises ogsaa af, 
at i en meget fjern oltid, før glasset var opfundet, havde man fundet 
paa at slibe linser af bjergkrystal tiltrods for vanskelighederne her¬ 
ved. Nær ved Ninive i et gravsted, som nu er mere end 4000 aar 
gammelt, har man saaledes fundet en kvarts-linse, som ingenlunde er 
saa slet gjort. Man har kunnet se, at den er udført, ikke ved den 
samme fremgangsmaade, vi nu bruger, men ved at bearbeides paa slibe- 
stenen, ligesom stensliberne gjør. Var denne linse virkelig bestemt til 
