at forøge synsevnen? Dette spørgsmaal kan besvares bekræftende, fordi 
man i de samme ruiner har fundet gjenstande, som er altfor fine til, at 
de kunde udføres uden saadanne hjælpemidler. Saaledes f. eks. visse 
elfenbenscylindre med indgraverede tegninger og særlig geometriske 
figurer, saa fine, at det vilde være umuligt at udføre dem uden for¬ 
størrelse. Ogsaa grækeren Callicrates har maattet anvende en lupe, 
hvis det er sandt, hvad Plutark fortæller, at det lykkedes ham at 
indgrave flere vers af Homer pa et hirsekorn. 
Men dette er ganske isolerede eksempler. Linser var dengang ikke 
saadanne almindelig udbredte gjenstande, som vore forstørrelsesglas nu 
for tiden er, og anvendtes kun en sjelden gang af særlige kunstnere. 
Endog efterat glasset var vel kjendt, var brugen af linser i mange 
aarhundreder forbeholdt ganske enkelte specialister; og man kan ikke 
forundre sig herover i en tid, hvor selv glassets anvendelse til vindues- 
ruder var yderst sjelden. I Pompej har man kun i et eneste hus fundet 
glasruder, som man har kunnet se er fremstillede ved støbning, ikke ud- 
blæste og senere gjort flade, saaledes som de nu fabrikeres. Først ned 
i det i2te og 13de aarhundrede kommer speile af belagt glas, vindues- 
ruder og linser i almindelig brug. 
Om man saaledes i oldtiden ikke var fuldstændig ukjendt med 
virkningen af linser, gjorde man dog ikke nogen regelmæssig anvendelse af 
dem. Først i den anden halvdel af det 12 aarhundrede begyndte man 
at bruge linser som briller for at rette paa feil ved synet. Fra denne 
tid og fra begyndelsen af det følgende aarhundrede er der forskjellige 
beretninger, som omtaler dette. 
Navnet paa disse første briller var i middelalderens slette latin 
bustula. Et brev fra Jean, abbed i Beaugerais i Touraine, til Geaufroi, 
underprior i st. Barbe i Normandi, som ikke er dateret, men uden syn¬ 
derlig feil kan henføres til 1166, indeholder den ældste omtale af et 
saadant instrument. Geaufroi havde ved et bud sendt en skrivelse til 
abbeden, som siger: »Ikke før var deres bud kommet, før jeg greb 
mine briller (bustulam arripiens) og atter og atter læste deres brev, samt 
heller ikke undlod straks at skrive«. 
I slutten af det 13de aarhundrede var der, idetmindste i byerne, 
adskillige nærsynte og prester, som brugte briller; men denne anvendelse 
af briller gaar, som sagt, ikke længere tilbage end til det i2te aar¬ 
hundrede. Den smaragdus, som Nero holdt foran øiet, naar han 
overvar theater- og cirkusforestillinger, var efter de oplysninger, som 
Plinius og Isid or af Sevilla giver, udentvil ingen linse, men tjente 
blot ved sin grønne farve til at beskytte synet. 
Brugen af linser som lupe var saa ukjendt for forskerne, selv 
