I 21 
deburgs breddegrad. Araberne, perserne, hinduerne og kineserne brugte 
ogsaa for at fiksere stjernerne rør, som ikke alene tjener til indstilling 
og koncentrerer opmerksomheden paa den fjerne gjenstand, som skal 
undersøges, men ogsaa gjør denne tydeligere, idet det borttager det fra 
siderne kommende lys. Dette vidste de gamle godt og Aristoteles, 
Polybius og Strabo taler mere eller mindre tydeligt om det. Og et 
sagn, som synes at gaa tilbage til merovingernes tid, beretter, at Cæsar, 
da han planlagde sin landgang i England, fra toppen af cap Grisnez 
undersøgte strandbredden paa den anden side gjennem et rør. Men 
hvad der er endnu merkerligere er, at brugen af pseudoteleskopet, eller 
kikkerten uden glasser, var udbredt blandt indianerne i den nye verden. 
Oldsamlingerne i de forenede stater eier talrige eksemplarer af dette in¬ 
teressante apparat. Man finder dem i de berømte kunstige bjerge eller 
gravhøie i Mississippidalen, og de bestaar af talk-stave, lange som haan- 
den, tykke som en tommelfinger og gjennemborede fra den ene ende 
til den anden af et hul saa tykt som lillefingeren, og som, i den ende, 
der var bestemt til at holdes ind til øiet, pludselig smalner af, saa det 
ikke er større end pupillen. 
Brugen af pseudokikkerten var forresten ikke indskrænket til Nord- 
amerika; den var kjendt ogsaa i Sydamerika til langt forbi Ekvator, 
hvor man finder de samme rør i gravsteder i Peru. 
I begyndelsen tvilte man paa, at disse rør var bestemte til at sees 
igjennem og mente, at de kunde være tale eller blæserør. Men tvilene 
blev hævede, da man i et indiansk gravsted ved Coroco i Bolivia fandt 
en liden sølvstatuette, der nu opbevares i London, og som fremstiller 
en person, der i høire haand holder en ansigtsmaske, i den venstre der- 
imod et rør med en konisk gjennemboring, hvis smaleste del holdes ind 
mod det venstre øie. Merkeligt er det ogsaa, at røret holdes i skraa 
retning, som om det var bestemt til at betragte en gjenstand paa him¬ 
melen. Var vanddraaben naturmenneskets mikroskop, saa var røret 
uden glasser, som man ser, hans kikkert. 
I oldtiden var kjendskaben sil lysets refleksion mere udbredt end 
kjendskaben til dets brydning, maaske paa grund af glassets sjelden- 
hed, medens metallet, som man med megen dygtighed forstod at bear¬ 
beide, var vel skikket til at gjøre speile af. Vi hørte, at Ru cella i i 
første halvdel af det 16de aarhundrede benyttede et speil og ikke en 
linse for at studere smaa gjenstande, og lige fra grækernes storhedstid 
brugtes i templerne eliptiske hulspeil for at faa guderne til at vise sig. 
Den slags speil frembringer i elipsens andet brændpunkt et billede, som, 
naar man bærer sig rigtig ad, kan fremstilles i 8 å io meters afstand 
fra speilet. Man stillede speilet bag alteret og lod det reflektere bille- 
