af spermatozoerne. »Mere end ioo spermatozoer,'< siger fremdeles 
Leeuwenhoek, »gaar paa et rum, ikke tykkere end et haar; 50000 vilde 
finde plads i et hult sandkorn.i sæden af en eneste kakerlak 
er der flere spermatozoer, end der er mennesker paa jorden.« 
Insekternes organer og anatomi var nye undere; selv i de mindste 
af dem fandt man tydelige muskler, kjertler og ovarier; og ved siden 
af de udvoksede organer, saa man nye udvikle sig; begyndelsen til 
sommerfuglen var allerede tydelig at se i larven; silkeormens eg kunde 
allerede opdages hos puppen. Og disse iagttagelser fremtvang med 
nødvendighed en almindeligere og dybere forstaaelse af den organiske 
udvikling, idet man kunde forfølge udviklingstrinene længere tilbage. 
I det befrugtede eg formede kimen sig under ens øine og skiftede 
udseende fra time til anden; cellevævenes opdagelse var en hel aaben- 
baring; mikroskopet afslørede slag i slag capillarerne, blodlegemerne, 
arteriernes anastomoser, hudens netstruktur og planternes kar med deres 
spiralbaand; dernæst sanseorganernes fine bygning: nethindens kar, linsens 
sammenføining af lameller, ligamenterne, som forbinder ørebenene med 
hinanden. 
Men den mest glimrende opdagelse var den direkte iagttagelse af 
blodets cirkulatioii, da Leeuwenhoek under sit mikroskop saa de i 
blodvædsken svømmende smaalegemer vandre fra arteriernes sidste for¬ 
greninger til venernes fine begyndelser. 
Alt dette maatte være høist vidunderligt, men det er ganske merkeligt, 
at ingen af alle disse paafaldende og nye kjendsgjerninger, som afslø- 
redes for astronomerne, entomologerne og anatomerne var forudseede 
af tænkningen. Denne, saa rig og saa frugtbar den er, havde intet 
anet af alt det, som denne nye verden i saa mange aarhundreder havde 
baaret i sit skjød. 
Det har været ligedan, hver gang mennesket -er trængt ind paa et 
nyt felt, der tidligere har været stængt. Da grækerne, ved Alexanders 
erobringer, for første gang lærte Indien at kjende, forbausedes de over 
tropernes frembringelser, som de hidtil ikke havde anet, og som deres 
rige fantasi ikke havde drømt om. Overraskelsen var endnu større, 
da den nye verden opdagedes og i sin befolkning, sine monumenter, 
sine byer og sine planter frembød tusinder af nye og uanede fænomener. 
De første opdagelsesreiser i Australien i begyndelsen af dette aarhundrede 
havde en lignende virkning paa naturforskeren. Man havde paa forhaand 
ingen forestilling om de merkelige former, man skulde træflepaa. 
Mikroskopets og kikkertens opdagelse har derfor ikke alene aabnet 
os nye felter, saa udstrakte, at vi endnu ikke kjender deres omraade, 
den har ogsaa vist os modsætningen mellem vore aandelige evners be- 
grænsning og naturens mangfoldighed. Vi har her et haandgribeligt 
bevis paa, at tænkningen, saa mægtig den kan synes, kun er istand til 
at arbeide med kjendte gjenstande. Tænkningen kan kombinere paa 
den mangfoldigste maade, kan ofte være bizar og absurd. Den for- 
maar at forstørre og formindske forestillingerne i alle forhold; men ud 
fra sig selv kan den ikke frembringe noget virkelig nyt; og saa opfind- 
som, den end indbilder sig at være, vil den aldrig finde paa noget, 
naar ikke naturen skaffer den udgangspunkter. 
