132 
tid let kunne linde aarsagen. Føres et lint lidet net af silke eller 
gaze gjennem søens overflade i aftener, naar morild er fremtrædende, 
skylles saa nettets indhold ud i et glas med søvand og gjentages 
denne operation et par gange, da vil vi for det første, naar vi 
rører om i glasset, kunne se en utallighed af smaa ildfunker, 
der hvirvler rundt med våndet. Fører vi vor etterforskning videre 
og undersøger dette søvand under mikroskopet, da vil vi blandt 
andet linde en mængde dyr, lig det, vi har afbildet i fig. IL Disse 
er det, der hos os oftest frembringer morilden, og som vi altsaa 
kunde kalde morilddyr. Deres videnskabelige navn er ceratium. 
De tilhører den store gruppe af infusionsdyr, der almindelig sammen¬ 
fattes under navnet fl ag ella ter, og som ikke har nogen flimmer- 
haarbeklædning, men hvis bevægelsesorgan bestaar enten i en eneste 
»piskehale«, som hos vort individ sees rage frem mod venstre oven- 
Fig. II. Morilddyr, ceratium tripos (forstørret). 
til, eller ogsaa af et par saadanne piske, der udspringer fra samme 
punkt. Ceratium har dernæst den eiendommelighed at være omgi- 
vet af en kiselskal, hvilket, som allerede nævnt, er en sjeldenhed 
blandt infusionsdyrene. 
Sin lysende egenskab har ceratium forøvrigt tilfælles med ad¬ 
skillige dyr. Saaledes er allerede flere radiolarier i besiddelse deraf, 
men især vil vi linde det hos mange høiere organiserede dyr, som 
vi muligens ved en senere leilighed skal komme til at omtale. Ly¬ 
set frembringes altid af en fosforescerende vædske, som indeholdes 
i protoplasmaet. 
En liden familie, der er beslegtet med ceratium (altsaa ogsaa en 
flagellat), og som især i sydlige have frembringer en endnu sterkere 
morild, end vi har hos os, er de saakaldte noctilucae r (o: natlys). 
Disse dyrs legemer, der har en udpræget kirsebærform (fig. IV, l) r 
