152 
herfor anførtes iagttagelser over en flok karper i en dam; disse kunde 
sees at følge en enkelt leder, der førte dem afsted til endel føde, som 
fandtes i en betydelig afstand. Med hensyn til fiske-konger anførtes, 
at visse ferskvandsfiske, som f. eks. ørreten, var underlagte en høvding, 
der svømmer i spidsen for sin stamme. Det samme er tilfældet med 
visse saltvandsfiske, som silden og bars’en (havaborren). 
42 nordtyske søers dyreliv er bleven undersøgte af en bekjendt 
zoolog, dr. Zacharias, som har fundet, at den laverestaaende fauna 
staar midt imellem faunaen i de skandinaviske og i de schweitserske og 
italienske ferskvandsbassiner. Da det antages, at kolossale gletschere i 
istiden strakte sig fra det nordlige Europa lige til foden af Riesen- 
Gebirge, er det interessant at erfare, at der i nordtyske søer lever en 
hel del lavere krebsdyr, som hidtil kun var kjendte fra Skandinavien. 
Natnre. 
Ringbjergene paa maanen Den bekjendte amerikaner John 
E r i c s o n har opstillet en ny fra de tidligere yderst afvigende theori 
om, hvad ringbjergene eller kraterne paa maanens overflade er for noget, 
og hvorledes de opstaar. Ericson antager, efter egne og fremmedes 
iagttagelser, at temperaturen paa maanens overflade ligger betydelig 
under nul, og selv i det sterkeste solskin ikke kan beløbe sig til mere 
end -f- i2o°. Paa grund heraf mener han, at maanebjergene er ube- 
vægelige gletscherdannelser, som ved den stadige kuldes ind- 
virkning har opnaaet en fasthed som almindelige fjelde. Den stadig 
tilbagevendende ringform forklarer han af samvirken mellem våndet og 
den indre varme i maanelegemet, der, som bekjendt, ingen atmosfære 
har og er udsat for en sterk kulde. Detalj erne ved denne forklaring 
kan vi ikke gaa ind paa, ligesaalidt som paa theoriens »for og imod.« 
Ericson beregner forresten videre, at efter gletschertheorien maa maanen 
oprindelig have været bedækket med land og hav i omtrent samme for¬ 
hold som jorden nu for tiden er. Ciel et Terre. 
Uveirenes hyppighed i de forskjellige have. M. W. D o b e r c k, 
direktør for observatoriet i Hongkong, har opstillet følgende tabel over 
de farlige stormes antal i de forskjellige have i løbet af et aar: 
Det arabiske hav. 70 
Den bengalske bugt .. 150 
Den sydlige del af det indiske hav. 53 
Java-havet.. . 12 
Det chinesiske hav.214 
Mexicanske golf.355 
Ciel et Terre. 
Maanens hastighed i dens bane omkring jorden tiltager fra aar- 
hundrede til aarhundrede. Denne hastighedstilvekst er meget liden, og 
astronomerne er vel endnu ikke ganske enige om dens nøiagtige stør¬ 
relse; men at hastigheden tiltager, er sikkert nok. 
Allerede i 1866 forsøgte professor C. D ufo ur at vise, at denne 
hastighedstilvekst frembragtes af meteorstenene og stjerneskuddene, som, 
ved at falde ned paa jorden, forøgede dennes masse og derved dens 
tiltrækningskraft og saaledes paaskyndede maanens hastighed. I en ny 
