verede vandstand og høivandets indtræffen paa de forskjellige steder soge at linde 
en forklaring til de forskjellige fenomener, man iagttager. Og da det for den 
praktiske navigation er af megen vigtighed at vide, naar høivandet indtræder, især 
paa de steder tt. eks. i England), hvor forskjellen mellem flod og ebbe kan beløbe 
sig til flere meter, har man udarbeidet tidevandstabeller for hele aaret, støttet til en 
længere tids observationer. Der fremgik nemlig af observationerne, at der til hvert enkelt 
sced hørte en bestemt tid mellem, at fuld- og nymaane stod i meridianen og det 
derpaa følgende høivand. Man kaldte denne størrelse, som for samme sted altid 
er den samme, stedets havne tid. Ved hjælp at denne kan man cil en hvilken- 
somhelst tid beregne, naar stedets høivand indtræffer. Anvisning til at udføre dette 
vil man finde i enhver nautisk haandbog. Men er flodbølgen liden, kan man be¬ 
nytte den midtre' havnetid eller det gjennemsnitlige tidsforløb fra maanens kulmina- 
tion til høivandet, og altsaa sætte solens tiltrækning ud af betragtning. I den 
norske almanak med søkalender vil man finde den angivet for endel havne paa 
Norges kyst. Der er den io timer, noget mindre paa kyststrækningen mellem 
Stavanger og Bergen, noget større mellem Bergen og Trondhjem. Høivandet ind¬ 
træder altsaa paa vestkysten omtrent io timer, efterat maanen har været i meri¬ 
dianen, hvad L—tz har opfattet, som om flodbølgen indtræffer 2 timer før kulmina- 
tion, medens naturligvis hver flod maa henføres til den næst foregaaende kulmination. 
Hvad det andet spørgsmaal angaar, kan det oplyses, at flod og ebbe stude¬ 
res meget omhyggelig paa Amerikas kyster. Havnetiden er bestemt for endel 
havne og ved hjælp af denne kan man, følgende anvisningen i de nautiske haand- 
bøger, naarsomhelst beregne tiden for høivandets indtræden, der, som det forment 
lig af det ovenfor oplyste vil fremgaa, kan finde sted lige op til 12 timer efter 
kulmination. 
At forklare den egentlige grund til, at havnetiden kan være saa forskjellig 
paa de forskjellige steder, selv om disse ligger hverandre nogenlunde nær, har 
videnskaben endnu ikke formaaet. Whewell’s theori om den fremskridende flod¬ 
bølge, der kom ind i Atlanterhavet fra Pacifiken og bevirkede, at den høieste flod 
indtræffer 2 til dag senere end fuld- og nymaane, er for tiden forladt, og man 
er nu vendt tilbage til Airv’s »kanaltheori«, hvorefter tidevandsfænomenet betrag- 
tes, saaledes som det vilde finde sted i en kanal af vilkaarlig længde, bredde og 
dybde. En hel del tidligere uforklarlige anomalier i tidevandet har ved denne 
theori fundet sin løsning. Prof. Borgen i Wilhelmshaven har i den senere tid 
arbeidet i denne retning, men at give en fremstilling heraf vilde ligge udenfor tids¬ 
skriftets ramme. I »Segelhandbuch fur den atlantischen Ocean, Hamburg 1885», 
pag. 290—316, vil man finde en udredning af de resultater, han har udvundet af 
sine arbeider over tidevandsfænomenet i det nordlige atlantiske ocean. 
I. Fr. S. 
Skybenævnelser. 1) Bruges der i vort land andre betegnelser for skyfor- 
merne end cirrus, strcitus, cumulus og sammensætninger deraf? 
2) Bruges sammensætningen strato-cumulus, og — i bekræftende fald — i 
hvilken forskjel fra cumulo-stratus? 
3) Bruges „nimbus“? Kan —• i bekræftende fald — et jevnt »tykt« sky- 
dække (med eller uden nedbør) betegnes med nimbus? 
4) Hvilken betegnelse har meteorologerne for de faste snekorn, mellemting 
af sne og hagl, som man i daglig tale kalder «kornsne»? 
5) Er det denne slags nedbør, som tyskerne kalder »graupeln«? T. B. 
Hos os bruges som betegnelser for skyformerne blot cirrus, cirrostratus, 
eir ro cumulus, cumulus, cumulostratus. (Om betydningen af disse se » Naturen® 
1883 pag. 3.) — Nimbus er en nedbørsky af en eiendommelig blaasort farve; den 
forekommer meget sjelden hos os. Det jevne tykke skydække benævnes hos os 
»tykt« (dansk: »graat«). — For »kornsne« har vi intet andet navn. — «Graupeln® 
er vor hagl. Tyskernes »Hagei« er hagl, som foraarsager skade, større eller min¬ 
dre klare isstykker; forekommer yderst sjelden hos os. C. K. 
Merkelig maade at fange ørret paa. I de for sin storartede natur be- 
kjendte Gausdalsfjelde ligger sæteren Lundhougen ved elven Brenna. Folk fra 
sæteren, og da især gjætergutterne, har her en fangstmaade af ørret, som jeg tror 
er enestaaende. 
