Om jernproduktionen. 
Af H. O. Jensen, cand. polyt. 
Gediegent jern forekommer meget sjeldent i naturen og da 
navnlig som hovedbestanddel af det saakaldte meteorjern, o: jern, 
der fra verdensrommet falder ned paa jorden, og som antages 
at være brudstykker af andre himmellegemer. Af saadanne meteor- 
jernmasser er en af de mest bekjendte det pallassiske meteorjern, 
der for ca. ioo aar siden blev fundet af den reisende Pal las i 
Siberien og af ham hjemført til det mineralogiske museum i St. Peters- 
borg. Dets vægt er 750 kg. Den pallassiske masse har ingen 
seet falde ned; men man slutter, at det er meteorjern paa grund af 
dens lighed med andre jernmasser, hvis nedfald er konstateret af 
øienvidner. De største kjendte meteorjernmasser er fundne i Syd- 
amerika; f. ex. i Peru en masse, hvis vægt skal gaa op til 15000 
kg. Den senere saa berømte Nordenskjold fandt under et op- 
hold i Nordgrønland i 1870 store jernmasser paa Diskoøen, som af 
ham blev antaget for meteorjern; den største veiede 25000 kg. 
Meningerne ere dog delte om, hvorvidt disse jernmasser virkeligt er 
meteorjern eller tellurisk jern. 
Bortseet fra meteorjern findes saagodtsom ikke gediegent jern 
i naturen og selve meteorjernet er saa sjeldent, at det ingen betyd¬ 
ning har for industrien. 
Af vigtighed er derimod j ern ertserne, af hvilke her skal 
omtales: 
Magne tjern, er sort, meget haardt og tungt, det indeholder 
ca. 72 % jern, resten er surstof. Paa grund af denne sin righoldig- 
hed samt dens renhed, er den en ypperlig erts. Navnet hidrører 
fra, at den er magnetisk. 
Magnetjern er Norges og Sveriges vigtigste jernerts. Her i 
landet forekommer den navnlig i omegnen af Arendal, op forbi 
