i6s 
Kragerø til Drammen. Dette er Norges gamle jerndistrikt, hvor 
magnetjernet har været gjenstand for en livlig gru be drift, som dog 
nu lor største delen er stanset paa grund af, at de fleste af jern- 
verkerne er nedlagte — er bukkede under i konkurrensen med 
udlandets verker. Det Arendalske jernfelt ydede omkring 1850 ca. 
75 % Me landets malmproduktion. Udenfor Norge findes magnet- 
jern bl. a. flere steder i Sverige f. ex. ved Dannemora og Taberg. 
I Lapmarken forekommer ved Gellivare et 2000' høit fjeld væsentlig 
bestaaende af denne erts. 
Titanjern har i sit ydre saa megen lighed med magnetjern, at 
det tidt kan være vanskeligt at adskille disse to ertser. 
Titanjern indeholder en vexlende jernmængde, men staaririg- 
holdighed tilbage for magnetjern. Paa grund af sin tungsmeltelighed 
kan den desuden ikke udsmeltes for sig alene, men kun sammen 
med andre jernertser, og titanjern har derfor kun ringe værdi. Uden¬ 
for Norge forekommer det sparsomt; her i landet ikke sjeldent, især 
paa vestlandet, f. ex. ved Egersund (Soggendal), hvorfra for nogle 
aar tilbage blev exporteret ikke ubetydeligt til England; i 1870: 
ca. 17000 tons. Driften er nu næsten indstillet. 
Rødjernsten og jernglans er i kemisk henseende ens sam¬ 
mensatte: indeholde ca. 70 °/ 0 jern; resten er surstof. 
Jernglans findes flere steder her i landet i betydelig mængde, 
f. ex. ved Skien (Nordsjø) tilhørende Ulefos A ). Enclvidere er der 
paavist store jernglansforekomster vecl Bodø (Skjærstadfj orden), 
hvis mægtighed er beregnet til 1 million m. 3 med en jerngehalt 
af 52 %; sættes prisen til 15 kr. pr. m. 3 , vil den samlede værdi 
repræsentere ialt ca. 15 millioner kr. Nordland synes i det hele 
taget at være rig paa jernerts og vil maaske i fremtiden blive lan¬ 
dets vigtigste jerndistrikt. 
Af andre jernertser kan endnu nævnes brunjernsten og spathjern- 
sten; da ingen af dem forekommer her i landet i større udstrækning, 
skal de her kun kortelig omtales. 
Brunjernsten har faaet navn af sin brune (brunsorte) farve; den 
ligner baade i udseende og sammensætning rust. Hertil maa regnes 
myrmalm, der findes i myr samt paa bunden af indsøer (sjømalm), og 
som fremdeles stadig dannes i naturen ved afsætning af jernholdigt 
’) Produktionen af malm i dette distrikt gik i 1875 op til 21000 tons. 
