169 
gjøre de bergarter, der ledsager ertsen samt brændselens aske smelte- 
lige; tilslaget er hyppig kalksten. 
Den luft, som behøves til forbrændingen, indføres i ovnens 
nedre del ved hjælp af kraftige blæseapparater, der blæser luften 
ind gjennem flere piber. 
Den røstede erts bestaar væsentlig af jernoxyd (jern -f- surstof) 
og den kemiske proces, som foregaar i ovnen, er i det væsentligste, 
at brændselets kulstof omdannes til en kulholdig gas (kuloxyd), som 
atter bemægtiger sig surstoffet i jernoxydet, hvorved dettes jern fri¬ 
gjøres. Dette jern vil dybere nede i ovnen optage kulstof, blive til 
rujern, som i smeltet tilstand flyder ned paa bunden af ovnen. 
Samtidig hermed vil bergarterne paa grund af det tilsatte til¬ 
slag ligeledes smelte ned som slagge, der som en lettere substans, 
samler sig ovenpaa jernet. Slaggen kan flyde bort, naar den har 
samlet sig til en vis høide, medens rujernet fra tid til anden udtap- 
pes gjennem en aabning ved ovnens bund. 
Ved ovnens øvre munding bortgaar en brændbar gasblanding 
indeholdende kuloxyd, den saakaldte »gichtgas«, som i berøring 
med luften vil antændes og brænde med en høi flamme ud af ovnen. 
Samtlige i ovnen indbragte kiste stoffer vil altsaa forlade ovnen 
dels i flydende, dels i gasformig tilstand, og netop dette, at ingen faste 
stoffer blir tilbage, er betingelsen for ovnens uafbrudte drift, der 
fortsættes ustanselig dag og nat, indtil ovnen trænger til reparation 
eller man af andre grunde, f. eks. mangel paa brændsel eller erts, 
maa stanse. Den tid, hvori ovnen er i drift, kaldes en kampagne, 
og denne kan tidt vare fra 1 a 2 op til 10 eller flere aar. 
Den betydelige varme, gichtgasen ved sin forbrænding udvikler, 
lod man tidligere ubenyttet; nu derimod leder man gichtgasen bort 
gjennem kanaler, der udmunder i den øvre del af ovnen; idet ovnen er 
lukket for oven og kun aabnes hver gang erts, brændsel og tilslaget 
skal nedkastes. Den bortledede gichtgas kan antændes og den ud- 
viklede varme benyttes i forskjellige øiemed f. eks. til kalkbrænding, 
opvarmning af røstovne, eller af blæseluften. Længe før man anvendte 
gichtgas til opvarmning, havde man begyndt at op varme blæsevinden 
ved at lade den passere gjennem jernrør, som opvarmedes fra et 
ildsted. 
Benyttelsen af varm blæsevind (200—700° c.) blev angivet af 
