173 
Magnetjernets egenskab at tiltrække og fastholde jern gjorde alle¬ 
rede i de ældste tider dette legeme til gjenstand for ivrig, men desværre 
ufrugtbar beundring. Den første brug man gjorde af den magnetiske 
kraft turde ifølge P1 i n i u s have været, at man brugte den til rensning 
af materialerne til glasfabrikationen. Forresten slog man sig tiltaals med 
at beundre og forbauses over magnetens eiendommelige virkningei uden 
at tænke paa mulig praktisk anvendelse af disse, indtil man opda- 
gede, at et stykke jern, der har været i berøring med den magnetiske 
erts, fik egenskaber, der bragte det til at antage en bestemt stilling i 
rummet, naar det blev ophængt fritsvævende. 
Men ikke de omtalte egenskaber alene gjorde i oldtiden den mag¬ 
netiske erts til en meget eftersøgt og høit skattet gjenstand. Andre, ofte 
overdrevne dels fuldstændig falske, anskuelser om den indflydelse, den 
skulde have paa det menneskelige legeme, gjorde dem til kostbare 
hjælpemidler for lægekunsten. I gamle skrifter finder vi overordentlig hyppig 
magneter omtalt som lægemiddel, og særlig hos kaldæerne, ægypterne, 
jøderne og inderne samt kineserne skal deres anseelse i denne hen¬ 
seende have været stor. Mest anvendt var magneter som blodstillende 
og nerveberoligende midler. Af disse to virkninger tør den første til¬ 
skrives de i magneterne indeholdte jern-surstof-forbindelser *), den sidste 
derimod en virkelig eksisterende eiendommelig kraft, magneter er i be¬ 
siddelse af. 
Men ikke blot gavnlige var efter mange af de naturkyndiges me¬ 
ning magnetjernets kræfter; ogsaa høist fordærvelige egenskaber var det 
i besiddelse af. Saaledes skriver Ben Hanasse, at den damp, 
pulveriseret magnetjern giver fra sig, naar det kommer paa glødende 
kul, forvirrer forstanden og frembringer vanvid, samt at røverne benyt¬ 
tede sig af denne egenskab for uden modstand at kunne udøve sit 
haandverk. 
En anden overtro var den, at saarene efter magnetiserede vaaben 
skulde være absolut dødelige; men først og fremst var anvendelsen af 
magnet til indvendigt brug betænkelig. Efter Santis Ar do ny i (1562) 
skulde magnetjernet paa grund af sin »jordagtige tørre beskaffenhed« 
være farlig for hjerte, lever og hjerne, og visse afarter ved sine uddunst- 
ninger paavirke hovedet og ødelægge maven. 
Meget udbredt er videre den paastand, at magneter kan frembringe 
melankoli og maanesyghed, i visse tilfælde endog galskab og raseri. 
Boétius de Boot skriver saaledes (i 1647), at nærmer man blot en 
magnet til munden, saa er det nok til at fremkalde onde drømme, svim- 
*) Som bekjendt bestaar magnetjernet, af hvilke enkelte afarter virker ti 1 - 
trækkende paa jern, altsaa er «naturlige magneter«, kun af jern og surstof. 
