Mindre meddelelser. 
Boussingault. Frankrige led ifjor et stort tab ved Paul Berts 
død, en mand der var baade videnskabsmand og politiker, og som ind- 
tog en høi rang i begge retninger. I disse dage har det tabt endnu 
en af sine fremragende mænd, hvis død man fra videnskabelig stand¬ 
punkt maaske har endnu større grund til at beklage, hvis hans tid ikke 
efter naturens orden havde været udløbet, og hvis han ikke i et langt 
og virksomt liv allerede havde beriget videnskaben saa overordentlig 
meget, at han i de faa leveaar han maaske kunde havt tilbage blot 
havde kunnet føie faa led til den lange kjede af videnskabelige verker, 
der vil sikre ham mod at glemmes, saa længe menneskene endnu dyrker 
j orden for at skaffe sig livets ophold. 
Jean Baptiste Boussingault 1 ) blev født i 1802 og uddannede 
sig oprindelig som ingeniør. Den praktiske aandsretning, som i dette 
valg af livsstilling gjorde sig gjældende, er et karakteristisk træk, som 
har præget ogsaa hans senere videnskabelige arbeider i ganske andre 
retninger end den, han oprindelig slog ind paa og bragt ham til næsten 
udelukkende at bearbeide saadanne emner, som har tydelige berørings¬ 
punkter med det praktiske liv. 
Hvad hans ydre livsløb angaar, saa var det i begyndelsen noksaa 
bevæget. Han reiste nemlig ved 20 aars alderen til Sydamerika som 
mineingeniør og gjennemreiste i hele 10 aar denne rige verdensdels 
dengang høist uciviliserede egne, dels som civil og alene — dels som 
oberstløitnant i Simon Bolivar’s frihedsarme, med hvilken han deltog 
i talrige af de heldige fægtninger, der førte til Perus løsrivelse fra 
Spanien. Allerede her i Sydamerika, hvor han dog fortrinsvis beskjæf- 
tigede sig med mineralske undersøgelser, fremtraadte hans interesse for 
praktisk botanik ved, at han stadig havde sin opmerksomhed henvendt 
paa de merkelige og lidet kjendte fremmede nytteplanter, landet frem¬ 
bragte. Han begyndte her interessante kemiske studier, bl. a. over 
curase-giften, coca-theen, og saften af det saakaldte kotræ, hvilken i sin 
sammensætning har megen lighed med kjørenes melk. 
Da B. i 1833 kom tilbage til Frankrige, blev han snart professor 
i kemi i Lyon, senere medlem af akademiet og professor ved Conser- 
vatoire des Arts et Métiers. Under den anden republik var han med¬ 
lem af den lovgivende forsamling og af statsraadet, men trak sig ved 
keiserdømmets indførelse tilbage fra al politik og levede derefter til sin 
død som flittig arbeider i den videnskab, til hvilken hans navn for 
altid er knyttet: plantefysiologien og særlig dens praktiske gren, 
landbrugskemien. Tiltrods for den praktiske retning hans studier altid 
tog og tiltrods for, at han ogsaa gjorde afstikkere ud paa den dyriske 
fysiologis (ernæringslærens) gebet, er hans ydelser ogsaa for den rene 
botaniks vedkommende saa fremragende, at han utvilsomt maa betegnes 
som Frankriges største botaniker i dette aarhundrede. 
De første plantefysiologiske arbeider B. gjorde, var om kulstoflets 
oprindelse og om kilden, fra hvilken planterne faar sit kvælstof. At 
planternes kulstof stammer fra atmosfærens kulsyre, havde allerede tid- 
’) Udtales Bussengaa. 
