1*3 
ligere forskere antaget; det eksakte bevis leveredes dog først af Bous- 
singault. Særlig interessante og udmerkede er hans undersøgel- 
ser over kvælstoffet, undersøgelser, som i methodisk henseende er 
mønstergyldige, og som gav det for agerbruget overordentlig vigtige 
resultat, at jordens kvælstof er den normale kilde for planternes kvæl- 
stofindhold 1 ). 
Ogsaa over planternes nødvendige askebestanddele gjorde B. 
undersøgelser af stor praktisk betydning, dels i laboratoriet, dels paa 
sin gaard i Elsass: Bechelbronn, hvis navn bør mindes, fordi den 
er forløberen for mange lignende »landbrugsvidenskabelige forsøgsstatio- 
ner«, særlig i Tyskland, anstalter, som har gjort megen nytte og kanske 
har en endnu større fremtid for sig. 
Af Boussingaults talrige publikationer, skal vi her kun nævne 
ét, det, der har den største praktiske betydning, fordi det er skrevet 
for det største publikum, „ TraitelcVeconomie rurale.* Hans videnskabe- 
lige afhandlinger har kanske større værdi, men intet har dog øvet den 
store praktiske indflydelse, som denne bog, der er et af udgangs- 
punkterne for den siden 40-aarene i Frankrige og andetsteds forsig- 
gaaende bevægelse henimod et fuldt rationelt jordbrug. J. B. 
Frivillig amputation af benene hos krabber. I 1882 meddelte 
prof. Frédéricq i Liittich, at naar man holdt en krabbe efter et af 
dens bens, saa amputerte krabben benet frivilligt. At det var en virke¬ 
lig amputation fremgik deraf, at benet ikke gik af i forbindelsen mellem 
to led, men derimod midt paa et saadant, og krabben løb saa afsted 
paa de 9 ben, den havde igjen. At det ikke er krabbens vægt, der er 
for stor til at bæres af et ben, kan man prøve paa en død krabbe, 
der godt kan holdes efter et ben. Endvidere amputerer krabben sit 
ben, hvis man klipper det af, knuser det, opvaimer det eller paa an¬ 
den maade irriterer det, dog ikke, hvis irritationen træffer det sidste, 
6te led eller spidsen af 5te led. Benet amputeres tæt opunder skjoldet, 
og stumpen bløder ikke; heri stikker fordelen for krabben; thi stumpen 
efter et sakseklip eller ved anden vold amputeret ben bløder. Ved paa 
denne maade at ofre et ben, kan altsaa krabben i mange tilfælde redde 
livet; den kan klare sig langt og længe med de 9 ben, den har igjen. 
Handlingen er ikke frivillig, men et refleksfænomen, og refleksen gaar for 
sig i krabbens bugnervestreng. Ødelægges denne, kan krabben ikke 
længere amputere sine egne ben. H. de Varigny har gjort yderligere 
forsøg hermed og har fundet, at det meget afhænger af dyrets vivacitet, 
om det er istand til at amputere sine egne ben. Krabber, der netop 
har skiftet hud, er ofte ude af stand til at foretage operationen. De 
anstrænger sig ofte ganske betydeligt for at naa maalet, løfter benet op 
mod randen af skjoldet for at faa et støttepunkt, og ofte hjælper de til 
med de andre ben for at skille sig med det, der er øvet vold mod. 
Meget livlige krabber kan man bringe til at amputere samtlige 10 ben; 
dog maa man ikke fare for voldsomt frem; hvis man samtidigt klipper 
l ) Nye undersøgelser over det samme emne synes at vise, at ikke alle plan¬ 
ter er ens i saa henseende, hvad der selvfølgelig ikke paa nogen maade forringer 
Boussingaults fortjeneste. (Se »Naturen« for iaar no. 3 »Planter som kvælstof- 
samlere«). 
