Brevveksling. 
Transport af stene ved blæretang. Klintforvittring. Af hr. Eberlins 
artikel i »Naturen« nr. 3 for iaar tager jeg anledning at tilstille Dem efterstaa- 
ende linjer, som vel ikke vedrører isens transport af fast materie, men som dog 
maaske kan have interesse for emnet om driftsdannelser i almindelighed. Jeg 
mindes ikke at have seet omtale denne art deraf. 
Under et besøg ved kysten kom jeg engang til med større opmerksomhed end 
tidligere at iagttage et derværende rullestenslag. Herved blev det mig paafaldende, 
at det anselige stenlag egentlig ikke stod i forhold til den stenmasse, som fandtes 
i den foranstaaende klint. Den var vel ikke stenfattig, men dog ikke rig nok til 
at producere saa store mængder, som her fandtes. 
Jeg blev da opmerksom paa, at en stor del af den forhaandenværende sten 
var voksesteder for blæretangen, dels friske, dels allerede indtørrede, medens andre 
kun bar spor af at have fostret denne tangart. Om disse sten kunde jeg med sik- 
kerhed vide, at de ikke var nedfaldne fra klinten, og ligeledes, at de ikke ret 
længe havde ligget paa strandbredden, da tangen ikke kunde vokse der. De var 
altsaa komne til kysten ude fra, hvad ogsaa senere iagttagelser bekræfter. 
Naar blæretangen fæster sig paa mindre sten, vil den, naar den vokser, ved 
hjælp af bølgebevægelser rokke dem løs af grunden og føre dem ind mod kysten, 
hvor høivande og paalandsvind vil kaste dem op paa bredden. Tangen hentørrer 
her og efterlader stenen, som snart afslibes for enhver rest af fosterplanten. Rulle- 
stenslagene ved vore kyster dannes altsaa ikke alene ved direkte nedfald fra klin- 
terne, men tillige cg vistnok fuldt saa meget ved tilførsel ude fra stranden, fra 
hvilken stenen ved hjælp af blæretangen slæbes ind. 
Havet ved vore kyster udmerker sig som bekjendt ved et regelmæssigt strøm- 
skifte, flod og ebbe, under ét betegnet som tidevandet. Naar våndet viger tilbage 
fra vore fjorde og vige, har vi ebbe eller udgaaende strøm; flod eller indgaaende 
strøm, naar våndet sætter ind ude fra. Strømskiftet har sin oprindelse fra den 
store flodbølge, som løber jorden rundt, og som paa ethvert punkt af havet, den 
passerer, udøver et stærkt tryk paa våndene, der yttrer sig i en høiere vandstand ved 
kysterne. 
Som følge af, at den indgaaende strøm eller flodstrømmen udefra blir presset 
ind mod en allerede tilstedeværende vandmasse, maa den nødvendigvis være mere 
koncentreret i sin fremtrængen, og navnlig søge ind, hvor modstanden af en eller 
anden aarsag er svagest. Den vil navnlig paavirke havbunden og der tid efter tid 
udskjære sig leier eller løb, som den stadig mere og mere uddyber, saalænge ikke 
nye aarsager faar den til at forlade dem. Fra et fysisk standpunkt kan flodstrøm¬ 
men derfor betegnes som den positive eller grundstrømmen, ebben som den nega¬ 
tive eller fladestrømmen, hvilke betegnelser ikke blot udtrykke et begreb, men en 
væsensforskjel. 
Hvor en odde eller et rev skyder ud i havet fra land, vil der altid være 
dybest paa den side af et saadant punkt, hvorfra flodstrømmen kommer op imod 
det, medens tilsandingen og som følge deraf det lavere vand vil findes paa den 
side, der vender mod den udgaaende eller ebbestrømmen. Det er en regel, som 
viser sig overalt, hvor jeg har havt leilighed til at anstille iagttagelser, og det er 
vistnok en almengyldig lov overalt, hvor ebbe og flod er virksomme, eftersom grun¬ 
den hertil ligger i en væsensforskjel mellem de to strømme. Jeg har desværre ikke 
kunnet anstille iagttagelser herover i mere end enkelte fjorde, men i dem, jeg har 
for øie, fremtræder den samme forskjel som ved den ydre kyst med hensyn til 
strømmenes virkning. Ogsaa her ligger flodstrømmens dybt udskaarne løb paa den 
positive, fladvandet paa den negative fjordside. Men i denne henseende er mange 
iagttagelser nødvendige, og det vilde være meget ønskeligt, om de bleve gjorte. 
Jeg har kun fremdraget ovenstaaende for at vise, hvorledes ebbe og flod, og de 
ved disse strømme tilveiebragte forskjellige betingelser har indflydelse paa blære- 
tangens trivsel, og derigjennem paa beskaffenheden af de rullestenslag ved vore 
kyster, som fornemmelig skylder denne tangart deres tilbliven. 
Det falder da strax i øie, at der viser sig en stor ensartethed i størrelsen af 
