i 92 
hvorved den større fordampning ligefrem kommer til at virke tiltrækkende paa de 
i den værende vanddele, vil den særligt være udsat for forvittring. 
Klinter, hvis vægge ligger mod nord, ere mindre udsatte for store og bratte 
overgange i temperaturen, og som regel viser det sig ogsaa, at dens forvittring 
sker med større langsomhed. 
Paa steder, hvor strandbredden ligger saa høit, at våndet ved høivande slet 
ikke eller kun yderst sjeldent gaar op over den, vil den bratte klintvæg i tidens 
løb omdannes til en mere eller mindre jevn skraaning og blive voksestedet for en 
forskjelligartet vegetation, hvorved den yderligere beskyttes. Da nedfaldet fra 
klinten, som samler sig ved dens fod, ikke paa saadanne steder kan blive bort- 
slemmet af havet, vokser det bestandig, indtil skraaningen er dannet. Naturen synes 
her at give mennesket et bestemt fingerpeg om, hvorledes en kystsikring paa na¬ 
turlig maade kan foregaa. Desværre bliver der for denne sag gjort lidet eller 
intet. Maaske dog fremtiden kan komme til en bedre erkjendelse af dens betyd¬ 
ning. Grundige og alsidige undersøgelser af vore kyster og kystforhold vilde gavne 
saare meget, og mænd med dygtighed og med interesse for opgaven, samt med 
evne til at ofre sig for den, vilde her finde et stort felt for gavnligt arbeide. 
Slagelse den 16de april 1887. 
J. F. Rasmussen. 
Ringe om soien. 7de mai kl. 1—2 eftermiddag iagttoges en uregelmæssig 
oval ring om solen; indenfor denne saaes brudstykker af den sædvanlige cirkel- 
,S 
runde ring. I sv. og so. to buer, der ligesom ringene om solen var regnbuefarvede. 
Omkring zenith som centrum saaes en meget stor hvidglinsende cirkel, hvis periferi 
gik igjennem solen, og som i sin nordøstlige del blev gjennemskaaren af to hin- 
anden krydsende buer, der forøvrig var meget mattere end hovedcirkelen. Hos- 
staaende tegning giver et omtrentligt billede af fænomenet (Z = zenith, S = solen.) 
Bjelland, 17de mai 1887. 
