197 
vil man se, at deres indhold bestaar af en uendelighed af ganske 
smaa kugleformige legemer, der (meget sterkt forstørrede) er afbil- 
dede i fig. 2 A. Disse kugleformige legemer er sporerne eller frøene 
af en sop, og denne sop er aarsagen til sygdommen, uden hvil¬ 
ken den ikke kan opstaa. 
I de syge knuder paa de fine rødder og i fortykkelserne paa 
selve pæleroden af de syge planter findes der en uendelighed af 
saadanne med sopsporer opfyldte celler, og sporerne er saa smaa, 
at hver celle indeholder i tusindvis af dem. Naar derfor om høsten 
de syge rødder raadner bort paa ågeren, saa kommer sopsporerne 
i jorden i et overordentlig stort antal. Der bliver de liggende vin¬ 
teren over, og den næste vaar spirer de og udvikler sig videre. 
Hvad sporernes eller frøenes nærmere bygning angaar, saa be¬ 
staar de blot af en cellemembran (se fig. 2 A) og en kornet, væ- 
sentlig af eggehvide bestaaende, men levende, protoplasmamasse i 
dennes indre. Saaledes er sporerne, der ligger i den syge kaalrod 
om høsten og i den opsmuldrede rod eller i jorden vinteren over. 
Spiringen foregaar nu udover vaaren paa den maade, at cellemem¬ 
branen faar en spræk (fig. 2, A i) og gjennem denne spræk kry- 
ber protoplasmaet ud i det vand i hvilket sporen ligger. 
Protoplasmaet er begavet med evnen til fri bevægelse og formaar 
for det første at krybe ud af membranen og dernæst at svømme 
frit omkring i våndet. Hvorledes udkrybningen gradvis gaar for sig 
•er afbildet i figuren ved nr. 2, 3, 4 og 6 i fig. 2. Ved 5, 7 og 8 
•er nogle af afkrøbne protoplasmamasser selv afbildede; alle figurer 
ved meget sterk forstørrelse, da sporerne er overordentlig smaa. 
De udkrøbne protoplasmalegemer, der i et og alt forholder sig som 
en liden amøbe9 — kun er de yderst smaa — kan kaldes for svær- 
mere paa grund af sin evne til at bevæge sig frit og tilsyneladende 
vilkaarligt omkring. 
Sværmerne bevæger sig altsaa omkring i fugtigheden i jorden. 
Træffer de der paa en ung rod af en af de planter, som kan an- 
gribes af »knop«, de kan leve paa, saa borer de overordentlig smaa 
væsener sig ind i roden, og trænger frem til dennes indre. Her 
finder de i cellerne tilstrækkelig næring og begynder da at vokse og 
tiltage i størrelse, uden at forandre sit udseende forresten noget syn- 
2 ) Se tidligere artikler af denne række. 
