198 
derligt. De vedbliver at være nøgne protoplasmaklumper, der 
kun stadig vokser, indtil de ganske opfylder de celler, de har 
boret sig ind i som en kornet halv-gjennemsigtig slimmasse. Paa 
grund af soppens tilstedeværelse inde i cellerne bliver hele roden 
paa de steder, hvor den findes, sygelig, og svulmer op til de tidligere 
beskrevne uregelmæssige, ofte meget store knuder. Og i de saaledes 
opsvulmede partier falder soppen stadig ny næring og vokser og 
udbreder sig mere og mere, saa den tilsidst opfylder en stor del af 
den syge rod, fremdeles kun i form af nøgne amøbelignende pro- 
toplasmamasser, der fylder de syge celler som en ugjennemsigtig, 
finkornet masse uden nogen bestemt organisation. 
Naar soppen paa denne maade har opnaaet en tilstrækkelig stør¬ 
relse, gaar den over til at danne sine sporer, hvad der sker ved at 
alt det, som tidligere var en formløs slim, forvandler sig til en tæt 
sammenhobet masse af kugleformige smaalegemer, sporerne. Der¬ 
med er soppens hele udviklingsgang færdig. De syge knuder raad- 
ner, og den beskrevne udvikling gjentager sig. 
Man ser, det er en høist usammensat organisme den vi har 
omtalt; den tilbringer sin meste tid som nøgne protoplasmamasser 
uden nogensomhelst indre eller ydre redskaber og det eneste » organ«, 
den nogensinde besidder, er en blæreformig hud, der beskytter den 
i dens hviletilstand vinteren over og forlades saasnart forholdene til- 
lader det nøgne protoplasma at leve, ernære sig og vokse. Den 
her omtalte plante kunde efter sit udseende alene meget godt 
været en amøbe, men bør helst regnes forat høre planterne, og 
blandt dem, »soppene« til, paa grund af ligheden med en klasse af 
merkelige nu for utvilsomme planter anseede væsener: myxomy.ce- 
terne . Disse skal vi i en senere artikel omtale. 
J. B. 
