209 
tion, da kan dens virksomhed gaa lettere, og deraf kommer det 
ogsaa, at havets virkninger fremtræder sterkest paa synkende kyster, 
idet der da stadig bydes af atmosfærilierne smulrede flader at virke 
paa. Havets virksomhed synes i det hele taget kun at være en 
bærers. Det fører bort, hvad der allerede paa forhaand er lagt 
tilrette for det som løsnet materiale. Sprækker regulerer det heles 
gang. Er fjeldet i høi grad opsprukket, kan søen virke voldsomt 
og i stor maalestok, noget, som hos os sees i huledannelserne paa 
Søndmøres kyster. 
Naar man derfor har villet forklare den omstændighed, at vort 
lands store høider først paatræffes et stykke ind i landet, derved, 
at havet har tæret bort de foranliggende høider, har afvasket lan¬ 
det, da synes dette at maatte være uantageligt. 1 ) 
Saa har man nævnt isen. 
Naar man har sammenlignet bræers og floders virksomhed med 
hinanden, da er dette ikke ganske korrekt; thi isen virker blot 
mekanisk, men floden baade mekanisk og kemisk. Bergarter, saa- 
danne som dolerit, diorit, diabas granit og nogle kalkstene, som er 
fysikalsk modstandskraftige og som saadanne holder god stand mod 
isens denuderende virksomhed, er kemisk lidet modstandskraftige, og 
paavirkes derfor ofte i høi grad af floder, medens omvendt mange 
skifere, som i fysisk henseende er bløde, let paavirkelige, og som 
derfor let tæres af kemiske kræfter som isen, i kemisk henseende 
er lidet paavirkelige, og derfor yder stor modstand mod floders 
indvirkning. 
Ogsaa isen virker væsentlig som bortførende og derfor væsent- 
lig paa steder, hvor der allerede er løsnet materiale forhaanden. 
Ligger der en med løsrevne blokke fyldt spalte paa isens vei, bort¬ 
føres blokkene. Mødes to eller flere sprækker, afslides klippernes 
hjørner i nærheden af knudepunkterne, og der dannes da en større 
eller mindre udhuling. 
Det er væsentlig britiske geologer, som i den senere tid har 
fremholdt isen som den dal- og fjorddannende kraft. De har troet 
at kunne paavise, at dannelsen af dalfører i Irland væsentlig skyl¬ 
des isen. Lad nu dette end være saa, lad isen der i den løse 
9 Kjerulf: »Et Stykke Geografi i Norge«, side 2. 
14 
