212 
nes udhulende kraft, da maa man erindre, at der i Irland er paavist 
sæt af hinanden krydsende striber, som kan følges med samme 
retning uforandret gjennem 7 engelske mil. Men der er naturligvis 
ikke tale om, at en bræ har kunnet gjøre et ryk fremad, i et sæt,. 
paa hele 7 engelske mil. 
De hinanden krydsende merker staar derfor som en bestemt 
erklæring om, at isens denuderende kraft er saa ringe, at den umu¬ 
lig har kunnet danne dale og fjorde som de norske. 
Saa kommer atmosfæriliernes virksomhed, og den synes ikke 
at være saa ringe, som man maaske er tilbøielig til at tro. Den 
meteorologiske afgnidning lægger, saa at sige, fjeldfladerne, der hvor 
de ligger blottede, tilrette for bortføring. 
Naar solen har smuldret fjeldfladen, kommer vinden og feier 
bort det dannede stenstøv, saa at der altid frembyder sig nye an- 
grebsflader, regnet siver ned igjennem smaa ridser og sprækker, 
fryser tildels og løsner mere i stort. Saa kommer floden og river 
med sig. 
Alle disse kræfter maa virke sammen, og de har ogsaa virket 
sammen til i betydeligt mon at omdanne jordens overflade; men 
naar der handles om den inderste grund til de store dale og de 
dybe fjorde, da kan vi ikke blive staaende ved disse ydre agentier,. 
de rækker ikke til, de virker dog alle kun i det smaa. 
Vi maa forlade overfladen og søge den inderste grund dybere., 
(Fortsættes.) 
