213 
Mindre meddelelser. 
Om drivisen, dens dannelse og grustransport. Foranlediget ved 
hr. Eberlins artikel i martsheftet af dette tidskrift skal jeg her faa lov 
at fremkomme med nogle bemerkninger om drivisen eller »storisen« og 
dens transport. 
Paa en reise i de arktiske egne fra marts til juli 1882 (med sæl- 
fangerfartøiet Viking fra Arendal) opholdt jeg mig i omkring 4 maane- 
der udelukkende indenfor storisens eller drivisens regioner og havde en 
rigelig anledning til at iagttage isens dannelse og forekomst fra den tyn- 
deste »bayis«, der i mængde dannes under Spitsbergen og Jan Mayen 
og lige til de mægtige havisblokke og flag, der flyder ned langs Grøn¬ 
lands østkyst. 
Den meste af polarstrømmens havis dannes, uden sammenligning, 
paa det aabne hav fjernt fra alt land, og det er kun en forsvindende 
del af havisen, der faktisk kan komme i berørelse med nogen kyst. 
Hvorledes havisen dannes med utrolig hurtighed og i uhyre mæng 
der paa det aabne hav mellem Island, Jan Mayen og Spitsbergen, vil 
enhver, der har besøgt disse farvande om vinteren, have havt anledning 
til at stifte bekjendtskab med paa en ofte mindre behagelig maade, idet 
det, især i tidligere tider, da endnu ikke dampen anvendtes deroppe, hyp¬ 
pig gav anledning til, at endog hele flaader af sæl- og hvalfangere frøs inde; 
ja dette kan endog hænde den dag idag af samme grund, og jeg har selv 
havt anledning til at se sælfangere stikke fast i næsten nydannet is. 
Denne is dannes ikke paa dybet, som man, ifølge Edlunds theori, 
kunde være tilbøielig til at antage, men dannes som saakaldt »bayis« 
eller »pancake-ice« i overfladen. Dette har jeg adskillige gange ved 
dybvandstemperaturmaalinger havt anledning til at konstatere, idet varme¬ 
graden tiltog nedad. Paa grund af bølgebevægelsen faar kun sjelden 
isen i begyndelsen af sin dannelse lov til at bedække overfladen som 
et sammenhængende lag, der brydes i smaa stykker af størrelse fra smaa 
asjetter opover til tallerkener eller endog større fade; paa grund af 
den stadige gnissing mod hverandre, blir disse smaa isflag altid af- 
rundede og faar langs kanterne en bord af hvidagtigt ispulver. Den 
hele havoverflade faar paa denne maade et yderst eiendommeiigt ud- 
seende. Saadan is kaldes af englænderen for »pancake-ice«, paa norsk 
altsaa pandekageis, hvilket er et meget betegnende navn. Skrider imid¬ 
lertid isdannelsen videre, fryser disse »pandekager« atter sammen, og 
man faar et sammenhængende graablaat istæppe, broderet med hvide 
ringe i det uendelige henover. Er overfladen rolig, kan et saadant 
istæppe bedække den i milelange strækninger, ja jeg har selv havt an¬ 
ledning til at se isdannelser, hvor havet, saa langt man fra udkikstønden 
kunde se, til alle kanter var bedækket af pandekageis. Denne is vil 
selvfølgelig, saalænge kulden vedvarer, vokse i tykkelse og det med en 
ganske utrolig hurtighed; en fod is i døgnet synes ingenlunde at 
være nogen sjeldenhed. Den forblir sammenhængende, saa længe 
indtil dønning sætter ind udenfra og brækker den op i større el¬ 
ler mindre flag. Disse blir ved hvert snefald bedækkede med ofte 
dyb sne og faar en skinnende hvid overflade. Hermed har vi den 
