217 
Gammel adel. Vi mennesker har det undertiden særdeles travelt 
med at undersøge vort udspring, sysle med slegtstavler etc., og er som 
oftest uhyre stolte, naar vi kan finde rede paa vore ahner saa og saa mange 
aarhundreder tilbage. Hvor smaalig maa i grunden ikke denne tragten 
efter en lang slægtstavle forekomme os, naar vi ser hen til enkelte dyre- 
familjer, der kan fremvise slægtstavler, der ikke gaar aarhundreder, men 
hundreder af aartusinder tilbage. 
Den amerikanske zoolog S. G arm an beskrev f. eks. nylig en hid- 
til ukjendt japanesisk hai (chlamydoseladms anguineus), hvis nærmeste 
slægtninge maa antages at være de af fortidens haier, der optraadte 
under stenkulstiden, og som kaldes claclodonterne. Dette slægtskab kan 
vi kun slutte os til ved tændernes lighed, idet de nemlig er det eneste, 
vi har levnet efter disse forverdenens haier. Disse tænder har imidler¬ 
tid en saa karakteristisk bygning, at de neppe kan tages feil af. Chla- 
mydoselcichus er, som kan ventes ifølge dens tidlige udspring, den 
mindst udviklede af nutidens haier, de af dem, den kommer nærmest, 
er graahaierne; ligesom disse har den blandt andet kun 6 gjællespalter. 
Denne hai er imidlertid ikke den eneste blandt fiskene, der kan rose 
sig af en saa høi alder; vi har ogsaa nulevende høiere organiserede 
fiske, der kan følges meget langt tilbage gjennem tiderne. En af de 
merkeligste er lungefisken, cercttodus forsteri, der for omkring 20 aar 
siden blev fundet i en flod i Australien. Denne fisk kan forfølges til¬ 
bage gjennem jordperioderne lige til triasformationen. Den antyder 
allerede ved sin bygning og sit udseende noget vist ærværdig gammel¬ 
dags, ikke hørende hjemme i vor tid. Sit navn har den faaet deraf, 
at dens svømmeblære er omdannet til et slags aandedrætsorgan, noget 
ligt landdyrenes lunger. Som regel, naar den faar svømme frit om i 
våndet, aander den hovedsagelig ved hjælp af sine gjæller lig andre 
fiske. Naar imidlertid den tørre, regnløse tid kommer og floderne 
svinder ind, blir fisken ofte i maanedsvis indesluttet i mudderet, og faar 
nu brug for sine lunger. Ceratodus danner saaledes en mellemting 
mellem et landdyr og et vanddyr; dens lemmer, finner, kan ogsaa paa 
en vis maade siges at antyde dette, idet de ikke ligner almindelige fiske- 
finner, men i adskilligt minder om landdyrenes ben. Ceratodus har nogle 
slægtninge, sirenoiderne, levende i Centralafrikas floder og i Amazonfloden 
i Amerika. De har svømmeblærer, der er omdannede til end mere 
udviklede lunger. 
Gaar vi til de hvirvelløse dyr, da vil vi blandt dem kunne 
finde familier med en alder, i forhold til hvilken endog de netop 
nævnte fiskes alder blir liden. Saaledes hører nogle smaa skjældyr 
brachiopoder, der ogsaa forekommer ved vore kyster, til de ældste 
dyrefamilier, vi overhovedet kjender fra jordklodens historie; vi finder 
dem endog i de tidligste forsteningsførende lag, i de saakaldte cam- 
briske lag. En anden invertebratfamilie med særdeles høi alder er 
dolkehalen, der lever ved Amerikas kyster, og hvis forfædre har til¬ 
hørt trilobiterne, der allerede optraadte i mængde i den siluriske 
formation, og som blandt andet ogsaa hyppig paatræffes i vore fjelde, 
der som bekjendt har en særdeles høi alder. Da den engelske natur¬ 
forsker, prof. Richard Owen, for nogle aar siden besøgte Brighton 
akvarium og kom til det basin, hvori nogle dolkehaler levede, tog han 
