226 
virke paa de levende væsener ved et fluidum, som han kaldte ani¬ 
malsk magnetisme for at antyde dets med magneten fælles egen- 
skaber. Han begyndte dernæst først at anvende magneter til sine 
kure; men snart lod han magneterne ligge og brugte kun sine hæn- 
der, samt erklærede nu, at den dyriske magnetisme var forskjellig 
fra den almindelige magnetisme. Han flyttede siden til Paris og 
begyndte der at øve sine magnetiske kure og i 1779 offentliggjorde 
han et skrift, hvori han meddelte, at han havde fundet et middel, 
der kunde helbrede alle sygdomme; han opstillede 27 sætninger, 
der skulde give et slags oplysning om dette nye middel, som han 
kaldte dyrisk magnetisme, men disse sætninger er kun meget taa- 
gede paastande om denne magnetismes egenskaber og om dens for- 
skjellighed fra den almindelige magnetisme. 
Publikum satte stor tiltro til Mesmers opdagelse og strømmede 
til ham i masse; han maatte oplære en kammertjener til at magne¬ 
tisere, og han opfandt desuden sin magnetiske balje eller bøtte, der 
kunde magnetisere mere end 30 personer ad gangen. I en stor 
sal er alle vinduer tildækkede med forhæng, saa der er mildt dæm- 
pet lys; i midten staar baljen, der er af egetræ; paa bunden findes 
stødt glas og jernfilspaan, paa dette lag ligger en del fyldte flasker med 
halsen vendt mod midten og en del andre med halsen vendt udad, 
altsammen overgydt med vand; laaget er gjennemboret af et vist 
antal huller, gjennem hvilke der stikker frem udad bøiede og bevæ- 
gelige jernstænger, som de syge griber fat i. Der er absolut stil- 
hed; de syge danner flere rækker omkring baljen, idet de enten 
holder hverandre i hænderne eller er bundne til hverandre med sno¬ 
rer. Man staar i spændt forventning; pludselig begynder en sagte 
musik i naboværelset; og nu begynder virkningen lidt efter lidt at 
gjøre sig gjældende; nogle begynder at hoste eller spytte, andre faar 
en varmefornemmelse i enkelte dele eller i hele kroppen, og tilsidst 
gaar det over til konvulsioner med de mest bizarre bevægelser, for¬ 
dreining af øinene, forvridninger af hele kroppen, taarer, hulken og 
latter. Disse kramper vårede kortere eller længere tid, indtil 3 timer, 
og efterfulgtes af en betydelig træthed og slaphed. Denne tilstand 
kaldtes en krise, og det tog stundom længere tid, indtil 2 timer, før 
den indfandt sig, men naar en saa begyndte at faa krampe, fulgte 
de andre snart efter; og det var hyppigst kvinder, sjeldnere mænd, 
der fik denne krise. Saa spadserte Mesmer omkring mellem disse 
